Morfologie současného

portugalského jazyka II

Sloveso

Iva Svobodová

Masarykova univerzita

Brno 2014

Dílo bylo vytvořeno v rámci projektu Filozofická fakulta jako pracoviště excelentního vzdělávání: Komplexní inovace studijních oborů a programů na FF MU s ohledem na požadavky znalostní ekonomiky (FIFA), reg. č. CZ.1.07/2.2.00/28.0228 Operační program Vzdělávání pro konkurenceschopnost.

© 2014 Masarykova univerzita

Toto dílo podléhá licenci Creative Commons Uveďte autora-Neužívejte dílo komerčně-Nezasahujte do díla 3.0 Česko (CC BY-NC-ND 3.0 CZ). Shrnutí a úplný text licenčního ujednání je dostupný na: http://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/3.0/cz/.

Této licenci ovšem nepodléhají v díle užitá jiná díla.

Poznámka: Pokud budete toto dílo šířit, máte mj. povinnost uvést výše uvedené autorské údaje a ostatní seznámit s podmínkami licence.

ISBN 978-80-210-7041-7 (brož. vaz.)

ISBN 978-80-210-7042-4 (online : pdf)

ISBN 978-80-210-7043-1 (online : ePub)

ISBN 978-80-210-7044-8 (online : Mobipocket)

1. ÚVOD

Skripta Morfologie současného portugalského jazyka II jsou určena zejména posluchačům portugalštiny ÚRJL FFMU v Brně, kteří navštěvují přednášky a semináře portugalského jazyka a jazykovědy. Mohou je však využít také posluchači jazykových škol se základními znalostmi portugalštiny nebo například zájemci o obecnou jazykovědu. Našim cílem je totiž poskytnout podrobný popis portugalského slovesa jak v souladu s normativní mluvnicí portugalského jazyka, tak v jakési abstraktnější rovině, tedy z hlediska povahy jazykového systému.

K takovému popisu jazyka, který by byl přijatelný pro české či slovenské posluchače, nás výrazně inspirovala lingvisticky interpretační Mluvnicí španělského jazyka, kterou napsali autoři doc. PhDr. Petr Čermák, Ph.D. a prof. PhDr. Bohumil Zavadil CSc. Jejich metodologie a terminologický aparát, kterého zde částečně využíváme, nám totiž poskytuje obecný, systematický, přehledný a jasný model popisu jednoho románského jazyka v kontextu české lingvistiky.

Při metodologickém popisu vycházíme však především z dostupných portugalských gramatik, jako jsou “Gramática da Língua Portuguesa”, “Nova Gramática do Português Contemporâneo” a “Gramática do Português”. Mimo tyto zdroje však používáme obecnělingvistické práce a výsledky jazykových výzkumů českých romanistů, hispanistů a portugalistů: PhDr. Jana Hricsiny, Ph.D., PhDr. Jaroslavy Jindrové, Ph.D., Mgr. Petry Svobodové, Ph.D., Joaquina Ramose LL.M.Dr, Mgr. Petra Stehlíka, Ph.D., Mgr. Ivo Buzka, Ph.D, Mgr. Jana Budi a Mgr. Metoděje Poláška. V části týkající se obecné charakteristiky slovesných kategorií vycházíme především z obecně lingvistických prací a monografií prof. PhDr. Adolf Erharta, DrSc. („Základy jazykovědy“) a prof. PhDr. Františka Čermáka, DrSc. („Úvod do obecné jazykovědy“).

Autorka děkuje zvláště recenzentce Mgr. Petře Svobodové Ph.D. z Filozofické fakulty Univerzity Palackého v Olomouci za vytvoření cenných podnětů a zdrojů, ale také za velmi cenné připomínky, které přispěly ke zdokonalení této publikace jak po stránce obsahové tak po stránce formální. Děkuji ale také své rodině za toleranci, pochopení a za poskytnutí harmonického rodinného zázemí, bez něhož by tato skripta nebyla možná.

2. OBECNÁ CHARAKTERISTIKA SLOVESA

Slovesa neboli verba jsou denominátory[1], které vyjadřují procesuálně pojatý děj, stav, změnu stavu či událost. Jeho základními gramatickými kategoriemi jsou: osoba, číslo, čas, způsob, vid a rod. Jsou slovním druhem, který disponuje v mnoha jazycích největším počtem morfologických tvarů a realizuje se v něm největší počet gramatických kategorií.

Sloveso plní ve větě syntaktickou funkci predikátoru a tvoří „základní konstitutivní prvek věty“[2], který se shoduje s podmětem v osobě a čísle.

Slovesné tvary se z hlediska struktury dělí na určité a neurčité. Tvary určité (finitní) jsou takové slovesné tvary, které morfologicky vyjadřují základní slovesné gramatické kategorie. Týká se jich veškerá slovesná flexe (konjugace). Tvary neurčité (nefinitní) nevyjadřují tyto základní gramatické kategorie a proto jsou někdy označovány za tzv. „kvaziverba“.[3] S finitními tvary je spojuje sémantická povaha, kdy oba typy mají schopnost pojmenovávat procesy a vyjadřovat relativní časové významy (současnost a předčasnost, ale u tranzitivních[4] sloves také vidovost odvíjející se od povahy předmětu). Mezi neurčité slovesné tvary patří v portugalštině infinitiv, gerundium a participium.

V následujících kapitolách bude věnována pozornost jednotlivým slovesným kategoriím, které budou popsány jak z hlediska tvaroslovného, tak z hlediska významoslovného. Tvaroslovný popis se bude týkat morfologické, tedy výrazové struktury slovesa, zatímco ve významoslovném popisu se zaměříme na významy gramatických kategorií, které jsou těmito morfologickými tvary vyjadřovány.

3. GRAMATICKÉ KATEGORIE SLOVESA

3.1. ČÍSLO

Mezi slovesné kategorie portugalského slovesa patří číslo, působ, čas, vid a rod. Číslo (numerus) slovesa je nejčastěji rozlišené do singuláru (jednotného čísla) a plurálu (množného čísla).

3.2. OSOBA

Osoba (persona) „naznačuje povahu a počet participantů dané situace a je zprostředkována osobním zájmenem, koncovkou slovesa nebo obojím“[5]. Gramatická kategorie osoby vychází z tzv. subjektivní deixe, kde se rozlišuje/í osoba/y totožná/é s mluvícím subjektem (já/my), osoba/y přítomná/é zúčastněná/é na hovoru (ty/vy) a osoba/y blízká/é (on, ona, oni). Se subjektivní deixí je spojeno časové a lokální určení, které se realizuje z hlediska mluvící osoby (já-tady-tento-teď). Tyto deiktické morfémy lokální se realizují buď jako příslovce (zde, tam, apod), nebo jako ukazovací zájmeno (tento, tamten, ten). Třetí osoba pak není odkazovací a nepatří tak k zájmenům v užším smyslu.[6]

Vztah mezi singulárním a plurálním zájmenem nelze chápat jako obdobu vztahu mezi singulárním a plurálním tvarem substantiva. „My není zmnožené já=já+já+já, ale zahrnuje v sobě složky nejá (já+on+ty)“[7].

V portugalštině má sloveso tři osoby, které se vztahují přímo ke gramatické osobě, která má funkci podmětu. Přestože jsou slovesné morfologické exponenty osoby dostatečné k identifikaci osoby a čísla, používá se zájmen podmětných často tam, kde není dostatečně rozlišena 1. a 3. osoba plurálu nebo v případě osobního infinitivu, který slouží jako kondenzátor vedlejších vět a jehož podmět je odlišný od věty vedlejší:

É bom ela falar com o médico.

„Bylo by dobré, aby si promluvila s lékařem.”

Podmětné zájmeno eu kongruuje se slovesem v první osobě jednotného čísla.

Podmětné zájmeno tu kongruuje se slovesem v druhé osobě jednotného čísla. Používá se při tykání; jeho použití se vyskytuje v jazyce familiárním a neoficiálním. V brazilské portugalštině je oslovení pomocí tu dialektologicky vymezeno, a to především na oblasti jižní Brazílie.

Gramatická 3.osoba jednotného čísla je zastoupena jak nominativními tvary ele, ela, tak oslovovacími tvary v jednotném čísle você nebo o senhor a a senhora (také ve spojení s jinými tituly). Přestože tyto oslovovací formule jsou významově osobou druhou, kongruují se slovesem ve 3.osobě jednotného čísla:

O senhor podia dizer-me as horas?

„Pane, mohl byste mi říci, kolik je hodin?“;

Nominativní přízvučné zájmeno nós kongruuje se slovesem v 1.osobě množného čísla.

Zájmeno vós kongruuje se slovesem ve tvaru druhé osoby množného čísla. Toto vykací zájmeno, které se původně používalo pro oslovení jedné nebo více osob, je v současné portugalštině vnímáno jako knižní a archaické. Dodnes se však dochovalo v severních portugalských dialektech (u hranic se Španělskem, v oblasti Beiry a Trás-os-Montes[8]) nebo také v liturgických, slavnostních a obřadných textech. Jde o periferní jev, s nímž dostupné gramatiky a učebnice již nepočítají. Přesto jej však zahrnujeme do flekčních paradigmat všech sloves a časů.

Gramatická 3.osoba množného čísla je zastoupena jak nominativními tvary eles, elas, tak oslovovacími tvary v množném čísle vocês, os senhores a as senhoras (popřípadě ve spojení s jinými tituly). Přestože tyto oslovovací formule jsou významově druhou osobou množného čísla, kongruují se slovesem ve 3.osobě množného čísla:

Os senhores podem entrar.

„Pánové, můžete jít dále.”

3.3. ZPŮSOB

3.3.1. Slovesná modalita

Zatímco slovesným modem (port. modo verbal) se míní gramatická kategorie obsažená v konkrétním tvaru slovesa, pak slovesnou modalitou (port. modalidade) se míní abstraktnější sémantická kategorie implikující vztah mluvčího k obsahu promluvy (modalita subjektivní) nebo vztah obsahu promluvy k realitě a její situaci (modalita objektivní).[9] Jde o komplexní jev, který zásadně spoluutváří význam věty.

Pojem modality je v různých jazycích (i velmi blízkých) často definován rozdílně. Je to způsobeno tím, že modalitu lze vyjadřovat velmi variabilními jazykovými prostředky, takže i pod samotný pojem mohou spadat odlišné skutečnosti. Jednotlivé typy modality se v různých výpovědích navzájem kombinují, což vytváří dosti složitou významovou strukturu.

Z hlediska propozice věty, vyjadřující různé mody, se rozlišují 4 druhy modality:

modalita skutečnostní – vyjadřuje protiklad reálnosti či nereálnosti výroku;

modalita voluntativní – vyjadřuje, zda je realita věty nutná, možná nebo záměrná;

modalita postojová – vyjadřuje postoj mluvčího k výpovědi;

modalita jistotní – vyjadřuje míru přesvědčení mluvčího o platnosti vyjadřovaného děje.

Skutečnostní modalita modifikuje obsah výpovědi na základě toho, zda je vyjadřovaný děj reálný (konstatovaný) nebo nereálný (hypotetický). Hypotetické děje lze dále rozčlenit na děje možné (potenciální) a nemožné (ireálné).[10] V portugalštině se skutečnostní modalita primárně vyjadřuje protikladem indikativu a konjunktivu, v češtině pak protikladem indikativu a kondicionálu[11]. Imperativ (rozkazovací způsob) je v tomto případě obvykle chápán vůči realitě jako indiferentní (tj. rozkaz se nijak nevyjadřuje k tomu, zda je daná skutečnost reálná).

Voluntativní modalita modifikuje obsah výpovědi na základě toho, zda je vyjadřovaný děj nutný, možný nebo záměrný. Vyjadřuje tedy „stupeň realizovatelnosti“ děje. Pomocí voluntativní modality se vyjadřují tři základní postoje k výpovědi:

1. nutnost, u níž se dále rozlišuje:

krajní nutnost (debitiv) – dever „muset“;

záhodnost (hortativ) – ter que „mít povinnost“;

2. možnost (fakultativ, permisiv, posibilitiv) – poder „moct“;

3. vůli (volitiv) – querer „chtít“.

Modalita postojová je vyjádřením komunikačního záměru mluvčího. Obvykle se komunikační záměry rozdělují do následujících kategorií: oznámení, otázka, žádost, rozkaz, přání. Postojovou modalitu lze vyjádřit přímo a nepřímo.[12]

Přímé vyjádření postojové modality spočívá v přímém performativním užití (sloves), která vyjadřují danou komunikační funkci, tj. použitím daného slovesa děj nepopisujeme, ale vykonáváme nějaký ilokuční akt (žádost, příkaz, návrh, prohlášení, omluva atd.).

Que tal se fôssemos à praia hoje?

„Co kdybychom šli dnes na pláž?“

Sugiro tomarmos um café na esplanada.

„Navrhuji, abychom zašli na kávu na zahrádku.“

Nepřímé vyjádření postojové modality je obsah projevu v rozporu s jeho formou. Nepřímé prostředky volí mluvčí z různých důvodů, jako je například zdvořilost, takt, zastření nebo záměr. Tak v následující větě jde formálně sice o otázku, ale jejím smyslem není zjištění nějaké informace, nýbrž výzva k určité činnosti.

Poderia dar-nos um exemplo?

„Mohl byste uvést nějaký příklad?“

Jednotlivými prostředky lze ve výpovědi odstínit různé stupně zdvořilosti:[13] kromě imperativu (Ajuda-me a fazer as arrumações! „Pomoz mi udělat úklid.“) existují i následující možnosti vyjádření žádosti:

performativní formule: Pedia-te para me ajudares a fazer arrumações. „Požádal bych tě, abys mi pomohl s úklidem.”

tázací forma s významem žádosti: Vais ajudar-me a fazer as arrumações? „Pomůžeš mi s tím úklidem?;

žádost oslabená užitím záporu: Não queres ajudar-me a fazer as arrumações? „Nechceš se mi pomoci s úklidem?”;

žádost oslabená užitím kondicionálu: Podias ajudar-me a fazer as arrumações? „Mohl bys mi pomoci s úklidem?”

žádost oslabená kombinací záporu a kondicionálu: Não podias ajudar-me a fazer as arrumações? „Nemohl bys mi pomoci s úklidem?”

Jistotní nebo také pravděpodobnostní modalita vyjadřuje míru přesvědčení mluvčího o platnosti vyjadřovaného děje. Děj může být: jistý, pravděpodobný, možný, nepravděpodobný atd. Jistotní modalita se v portugalštině vyjadřuje především následujícími prostředky:[14]

lexikálně:

☐ epistemickými predikátory – přímo některými slovesy – duvidar, supor, recear, atd;

☐ epistémickými partikulemi – použitím modálních částic – talvez, se calhar, sem dúvida, atd.

☐ spojením slovesa být s některými modálními adjektivy – ser provável, ser impossível, atd.;

☐ modálními slovesy v epistémické funkci – Já deve estar ali. “Už tam musí být.”;

gramaticky:

☐ futurem: Será verdade. “Bude to asi pravda.”

☐ kondicionálem: Teria vinte anos. “Tehdy měl asi dvacet let.”

☐ konjunktivním způsobem slovesa ve větě nezávislé: Talvez seja assim. “Asi tomu tak je.”

☐ konjunktivním způsobem slovesa ve větě závislé, který je ovlivněn přítomností epistemických predikátorů v hlavní větě.

Z hlediska modální logiky se rozlišuje především modalita deontická, alethická a epistemická. Modalita alethická či aristotelická (modalidade alética ou aristotélica) funguje na úrovni stavu věcí: implikuje vyvozování závěru, vyplývání domněnky z nějaké skutečnosti či z nějakých okolností (např: O almoço já deve estar pronto. „Oběd musí být už hotový.“). Modalita deontická pak spočívá ve vyjádření nutnosti, popřípadě příkazu, kterým se mluvčí nebo posluchač zavazuje k uskutečnění děje (např: Trata disso. „Zařiď to.“). Modalita epistemická znamená, že jde o známou informaci či pevnou domněnku (Deve ser assim.„Je to jistě tak.“).

3.3.2. Modus

Zatímco modus je gramatickou kategorií verba vyjadřující povahu jeho děje podle vztahu k realitě nebo k mluvčímu, pak modalita je pojem sémantický, zahrnující oblast významu, respektive výrazu postoje mluvčího k obsahu promluvy, věty, zvláště vzhledem k realitě a k jejím podmínkám.

Funkcí slovesného způsobu, zvaného také slovesný modus, je vyjádřit slovesný děj „jako reálný (konstatovaný), podmíněně závislý, nebo vůlí někoho přikazovaný a tvoří takto součást širší sémantické kategorie modality.“[15]

Slovesné modusy jsou v portugalštině tři: indikativ (oznamovací způsob), konjunktiv (v některých románských jazycích zvaný také subjunktiv) a imperativ (rozkazovací způsob). V dřívějších pojetích však patřil ke slovesným způsobům také kondicionál, tedy podmiňovací způsob.

Mimo tyto modální významy však existují ještě další, které se v portugalštině mohou vyjádřit a existují tzv. „parazitně“.[16] Základní sémantický protiklad, který se do výběru slovesného způsobu promítá, je například také reálnost/skutečnost versus ireálnost/hypotetičnost. V portugalštině pak sehrává důležitou roli také opozice neutrálnost versus subjektivnost, která je vyjádřena opozicí indikativ versus konjunktiv. Konjunktiv vyjadřuje také význam probabilitivní (pravděpodobnostní) a deziderativní (optativní).

Inventář modů může být v některých jazycích větší. V řečtině existuje tzv. optativ (způsob přací), mongolština a japonština má tzv. potenciál (s významem snad/možná/pravděpodobně) a tzv. imperceptiv (označující nezaručený děj, který mluvčí nemůže dosvědčit). V arabštině existuje například tzv. jusiv, což je imperativ 1.os.pl. a energicus (vyjadřující emocionální ujištění, že něco nastane). Dále v různých jazycích může existovat způsob zvaný obligatornost děje, dubitativ či permisiv, exhortativ a exklamativ, prekativ, benediktiv či preskriptiv, admirativ, atd.[17]

Modus se odvíjí od samotné lexikální povahy sloves. V rovině věty je nutné odlišovat větu nezávislou a závislou. Ve větách nezávislých se mohou uplatňovat všechny tři způsoby. Hovoříme zde o modech větných (tematických či syžetových [18] - „modalidade de re“).

Indikativ:  O meu filho estuda.

„Můj syn studuje.“

Imperativ:  Vem cá!

„Pojď sem!“

Konjunktiv:  Oxalá esteja bom tempo amanhã!

„Kéž bude zítra pěkné počasí!“

Slovesné mody se vyskytují také v rovině souvětí, a proto je nutné znát i „příslušnou rovinu organizační výstavby výpovědi.“[19] Hovoříme zde o modech souvětných (také přímo modální kongruence) neboli o souvětích přímo/nepřímo modálních (nepřímo modální kongruence).

Pro souvětí přímo modální je charakteristické to, že modální část věty, tzn. sloveso věty hlavní (modus), přímo ovlivňuje povahu diktálního děje (zvané diktum - „modalidade de dicto“). B. Zavadil hovoří o tzv. „modální kongruenci“[20], kdy v hlavní větě existují slovesa i neslovesné výrazy modálního charakteru, která přímo ovlivňují modus vedlejší obsahové (kompletivní) věty, jak ukazují následující příklady:

O Senhor Embaixador

afirmou que participará da inauguração do festival.

(hlavní věta:

afirmar → vedlejší věta: indikativ)

„Pan velvyslanec  potvrdil, že se zúčastní slavnostního zahájení festivalu.“

O Senhor Embaixador

lamenta que não possa participar da inauguração do festival.

(hlavní věta:

lamentar → vedlejší věta: konjunktiv)

„Pan velyslanec  lituje, že se nebude moci zúčastnit slavnostního zahájení festivalu.“

V případě vedlejších vět adjektivních a adverbiálních se pak hovoří o souvětích nepřímo modálních,[21] kdy vedlejší věta podřadná je adverbiální nebo vztažná. V nich sice existuje souvislost mezi myšlenkovými obsahy obou částí souvětím, ale nejde o souvislost modálního charakteru. Modalita se v takové vedlejší větě vyskytuje vlastně jen proto, že její predikátor vždy musí kategorii modu nějak vyjadřovat. To vytváří možnost formalizovaného používání jednotlivých modů“[22] Tato formalizace modů ve vedlejší větě spočívá v tom, že modálnímu významu neodpovídají vždy modální formy. Zde hraje rozhodující roli při výběru správného způsobu faktor reálnosti či non-reálnosti děje (u vedlejších vět příslovečných) nebo u vedlejších vět adjektivních určitost pojetí antecedentu související rovněž s potencionálním pojetím děje.

Slovesa a slovesné výrazy modálního charakteru přímo ovlivňující použití slovesného způsobu ve větě vedlejší zde rozdělíme do dvou skupin. Do první skupiny sloves jsou zahrnuty ty slovesné a neslovesné výrazy, které ve vedlejší větě vyžadují použití indikativu. Ve druhé skupině pak zmiňujeme ta modální slovesa, která vyžadují v diktální části souvětí použití konjunktivu.

3.3.2.1. Indikativ a modální slovesa

Oznamovací způsob (indikativ) je způsobem nejméně příznakovým z hlediska vyjádření vztahu mluvčího k propozičnímu obsahu věty, k posluchači či k referentu. Proto také věty jednoduché a věty vedlejší substantivní faktivní mají indikativ.

Indikativ morfologicky vyjadřuje modální význam reálný. U souvětí přímo modálních se pak používá v nezávislých vedlejších větách, kdy modální část věty je zastoupena následujícími slovesy: verba dicendi, verba sentiendi, verba percipiendi, neosobní výrazy reálnosti, neslovesné výrazy jistoty a také neemotivní slovesné výrazy.

❖ Verba dicendi (port. verbo dicendi):

jsou slovesa udávající nejrůznější způsoby sdělení informace, tedy slovesa sémanticky související se slovesem dizer „říci, říkat“, afirmar „potvrdit“, advertir „upozornit“, escrever „psát“, falar „mluvit“, chamar „volat“, responder „odpovědět“, telefonar „telefonovat“, atd. Jejich modální význam není jednoznačně reálný: mohou obsahovat sdělení jak reálná tak volní[23]:

Srovnej:

indikativ

konjunktiv

Digo que ele não vai para casa.

Digo que ele não vá para casa.

Říkám, že nejde domů.

Říkám, aby nešel domů.

Mimo tato slovesa zde patří také slovesa tázací (port. verbos de inquirição): investigar „vyšetřovat”, pedir „žádat”, perguntar „ptát se”.

❖ Verba declarandi (port. verbos declarativos)

jsou slovesa vyjadřující sdělení s obsahem jednoznačně reálným a pravdivým, aniž by bylo zároveň činěno jeho posuzování. V mnoha jazycích je ekvivalentní indikativu. Nemohou vyjadřovat vůli, jako v předchozím případě. Do této skupiny sloves patří například: acrescentar „dodat“, afirmar „potvrdit“, assegurar „zajistit, ujistit“, concluir „učinit závěr“, confessar „přiznat se“, declarar„prohlásit“, decidir „rozhodnout“, observar„pozorovat“, proclamar„prohlásit“, prometer „slíbit“.

❖ Verba sentiendi (port. verbos epistémicos/verbos de actividade mental)

jsou slovesa duševní činnosti, která vyjadřují epistemickou modalitu, tedy způsob vyjadřující vědění a poznání bez subjektivního hodnocení či jiné emotivní složky. Jsou-li v kladném tvaru, většinou vyžadují použití indikativu ve vedlejší větě. Ve tvaru záporném však obvykle vyžadují ve větě vedlejší přítomnost konjunktivu. Do této skupiny patří slovesa, jako jsou například: achar/pensar „myslet si“, calcular „počítat, předpokládat“, certificar „potvrdit“, compreender/entender „rozumět, chápat“, conhecer „znát“, considerar „zvažovat“, crer „věřit“, informar-se „informovat se“, julgar „domnívat se“, pensar „myslet si“, prever/pressupor/supor „předpokládat“, saber „vědět, znát, umět“. Patří zde také neemotivní psychologická slovesa typu: esquecer-se „zapomenout“, lembrar-se/recordar-se „vzpomenout si“.

❖ Verba percipiendi (port. verbos perceptivos)

jsou slovesa smyslového vnímání, k nimž patří například: ouvir „slyšet“, escutar „poslouchat“, olhar „dívat se“, ver „vidět“, sentir „cítit“, apod.[24]

❖ Neosobní výrazy reálnosti

vyjadřují jistotu o realizaci děje[25]: está certo „je jisté“, é evidente „je evidentní“, é verdade (que) „je pravda, že“, ter a certeza „mít jistotu“, apod.

❖ Neslovesné výrazy jistoty[26]

ter a certeza de que „mít jistotu, že“, estar certo de que „mít jistotu, že“, não ter dúvidas de que „nemít pochybnosti o tom, že“, ser o facto que „být fakt(em), že“, apod.

3.3.2.2. Konjunktiv a modální slovesa

Konjunktivní způsob (konjunktiv nebo také subjunktiv)[27] (port. conjuntivo/braz. subjuntivo) morfologicky vyjadřuje modální význam ireálný, potencionální. Používá se jak v nezávislých tak vedlejších větách, kdy modální část věty je zastoupena slovesnými i neslovesnými výrazy potencionálnosti, výrazy s modálním významem reálným v záporu, výrazy s modálním významem volním a výrazy s modálním významem hodnotícím.

❖ Vlastní výrazy potencionálnosti[28] (port. expressões de probabilidade) jsou výrazy vyjadřující nejistotu nebo možnost realizace děje diktálního slovesa[29]. Patří k nim výrazy jako: duvidar „pochybovat“, esperar „očekávat/doufat“, é provável „je pravděpodobné“, negar „popřít“, é possível „ je možné“, apod.

❖ Výrazy s modálním významem volním[30] (port. verbos volitivos) zahrnují výrazy vyjadřující:

☐ subjektivní vůli

➢ žádací a přací: pedir „(po)žádat“, suplicar „prosit, žadonit“, solicitar „žádat“, atd.

➢ výrazy přací: desejar „přát si“, querer „chtít“, esperar „doufat“, preferir „dát přednost/raději“, pretender „zamýšlet, hodlat“, querer „chtít“, atd.,

➢ slovesa kauzativní (verbos mandativos / causativos) jako jsou mandar/ deixar fazer „nechat udělat“, fazer com „zapříčinit, způsobit“, ordenar „nařídit“, atd.;

➢ výrazy intenční: tencionar „zamýšlet, hodlat”, esforçar-se por „snažit se o“, tentar „snažit se“, atd.;

☐ objektivní vůli

➢ výrazy nutnostní: é necessário, é preciso, é urgente, é indispensável, precisar, necessitar (i některá slovesa dicendi mají význam nutnostní (viz výše).

❖ Výrazy s modálním významem hodnotícím[31] (port. verbos/expressões avaliativos/as) vyžadují většinou konjunktivní tvar diktálního slovesa, jehož děj může být nejen imaginární, nýbrž i reálný, probíhající ve skutečnosti. Odtud také jeho název verbos factivos. K těmto slovesům patří: alegrar „potěšit“, arrepender-se (de) „litovat (čeho)“, é bom que „je dobré, že“, é melhor que „je(bylo by) lepší, aby“, estar contente com/por „být spokojen s/že“,, estar deseseprado „být zoufalý“, lamentar „litovat“, ter medo „mít strach“, recear „obávat se“, aborrecer „nudit, otravovat“, comover „dojmout“, desagradar „nepotěšit“, desculpar „omluvit se“, desgostar „nelíbit se“, desinteressar „nezajímat“, detestar„odmítat“, emocionar „dojmout“, entristecer„rozesmutnět“, evitar „vyvarovat se“, gostar „líbit se“, impressionar „dojmout“, incomodar „obtěžovat“, interessar „zajímat“, maçar „otravovat“, ofender „urazit“, perdoar „odpustit“, perturbar „otravovat“, preocupar „mít starosti“, reprovar „kárat“, supreender „překvapit“ atd.

3.3.2.3. Imperativ

Imperativ neboli rozkazovací způsob je způsob, kterým mluvčí vyjadřuje, že si přeje realizaci či nerealizaci děje. Ať už v jeho základní podobě, či spolu s modifikujícími částicemi, intonací v mluveném projevu a interpunkcí v projevu psaném, lze u imperativu diferencovat jemné odstíny výzvy. Ta může být kategorická/nekategorická, naléhavá/nenaléhavá, silná/slabá, zainteresovaná/nezainteresovaná, zavazující/nezavazující[32]. V každé komunikační situaci jde pokaždé o jinou komunikační funkci v závislosti na vztazích mezi mluvčím a recipientem na jedné straně a mluvčím a obsahem sdělení na straně druhé. Podle toho pak funkčně rozlišujeme rozkaz, příkaz, povel, varování, prosbu, radu, návrh, instrukce, návod, doporučení, nabídku, pozvání, vybídnutí, přání či reklamu.

Imperativ není sémanticky omezen jen na příkaz (event. zákaz v záporu), ale je též součástí modality dispoziční. Imperativ je zastoupen v různých rejstřících jazyka a různých stylech různou měrou. V zásadě panuje shoda mezi gramatikami, že největší výskyt imperativu najdeme v běžném rozhovoru, a to mnohem častěji než v jazyce psaném. Vyplývá to především z interaktivní povahy komunikační situace rozhovoru – její účastníci navíc používají i jiné, neverbální prostředky komunikace[33].

V zásadě se rozkazovací způsob dělí na kladný (imperativo afirmativo) a záporný (imperativo negativo).

Kladný rozkazovací způsob má dva vlastní tvary pro osobu jednotného a množného čísla (tu/vós). Pro ostatní osoby (nós, você, vocês) se používají tvary konjunktivní.

osoba/číslo

sg.

pl.

1

-

ANDEMOS! Konjunktivní tvar.

2

ANDA! Imperativní tvar.

ANDAI! Imperativní tvar.

3

ANDE! Konjunktivní tvar.

ANDEM! Konjunktivní tvar.

Záporný rozkazovací způsob nemá vlastní tvary, proto používá konjunktivních tvarů, a to u všech slov.

osoba/číslo

sg.

pl.

1

-

NÃO ANDEMOS!

Konjunktivní tvar.

2

NÃO ANDES! Konjunktivní tvar.

NÃO ANDEIS! Konjunktivní tvar.

3

NÃO ANDES! Konjunktivní tvar.

NÃO ANDEM! Konjunktivní tvar.

3.4. ČAS

Ve slovesné gramatické kategorii času (tempus), (portugalsky tempo) existují časy reálné, ontologické, a časy morfologické. Mezi nimi nemusí být vždy shoda, to znamená, že morfologické časy ne vždy vyjadřují čas reálný: například čas budoucí nemusí vždy vyjadřovat budoucnost, přítomnost se nemusí vždy vyjadřovat morfologickým časem přítomným, atd.

Reálné časy vychází z ontologického poznání vyplývajícího z časové osy, která je rozdělena bodem přítomnosti na minulost a budoucnost. Počet morfologických časů je pak u každého jazyka různý. Některé jazyky morfologický čas vůbec nemají[34], jiné jazyky mají jen některé z nich.

Často chybí v jazycích například morfologické futurum[35] a morfologický kondicionál. Jde totiž o časy s ireálnou, neskutečnou povahou, která je podmíněná a nebývá vnitřně členěná. Tam, kde tyto morfologické formy časů chybí, bývá futurum vyjadřováno prostou kombinací slovesa s adverbiem času anebo zastupováno formami prézentu.[36]

Přítomný čas vyjadřující aktuálnost či aktuální platnost je vyjádřen tvarem slovesa v prézentu (prézens = přítomný čas) a také nebývá dále členěný.

Minulý čas je naopak časem, který je poměrně bohatě vnitřně členěn, což vyplývá také z jeho  povahy.[37] Minulost je totiž nejlépe poznatelná a tím pádem i složitější. Bývá morfologicky vyjádřena několika slovesnými časy: préteritum[38], plusquamperfektum[39], imperfektum[40], perfektum[41], aorist[42], atd.

Z hlediska logického tedy můžeme časy rozdělit na verifikovatelné (časy minulé a přítomný) a neverifikovatelné, kterým je čas budoucí. Existuje také bezpříznakový čas, kde je tato složka neutralizována. Jde o tzv. gnomický prezent, který vyjadřuje obecně platné pravdy a nadčasové děje a vztahy, např: Os médicos conhecem bem a anatomia do homem. „Lékaři dobře znají anatomické složení těla.“

V portugalské lingvistice je gramatický čas vnímán jako lineární uspořádání děje směrem od minulosti k budoucnosti. Tím, že existují tři hlavní samostatné časy (minulý, přítomný a budoucí), je možné hovořit o předčasnosti, simultánnosti a následnosti děje vzhledem k bodu výpovědi. V souvětí jsou pak rozlišovány časy samostatné, které se nachází ve větě hlavní, a časy relativní, které se vyskytují ve větách vedlejších a jejich platnost je určována v závislosti na času věty řídící. Pokud je ve větě minulý čas, pak věty relativní vykazují zvláštní posloupnost: tzv. souslednost časovou (consecutio temporum) a to v obou dvou slovesných způsobech.

Časová lokalizace předpokládá tedy existenci tří základních bodů na časové ose:

1. bod výpovědi (podle B. Zavadila také „výpovědní událost“), který je shodný s okamžikem výpovědi a určuje osu tzv. aktuální temporální roviny hlavních gramatických časů[43] (A Maria vive no Porto. „Marie žije v Portu.“);

2. bod události, který je shodný s časem události a předchází nebo následuje po bodu výpovědi (O Pedro saiu. „Petr odešel.“);

3. bod referenční, který slouží jako čas, prostřednictvím něhož je událost situována a který implikuje vzájemné časové souvislosti (O Pedro já tinha saído quando a Maria telefonou. „Petr již nebyl doma, když Marie zatelefonovala.“).

Tyto základní časové významy pak vytvářejí primární temporální perspektivu, v jejímž rámci rozlišujeme tři vztahy: vztah současnosti (paralelní perspektiva), vztah následnosti (prospektivní perspektiva) a vztah předčasnosti (retrospektivní perspektiva).[44]

O všech časech a způsobech bude podrobně pojednáno ve 4.–8. kapitole.

3.5. ROD

Kategorie slovesného rodu/ genus verbi (tzv. diateze) je typ vztahu mezi sémantickými participanty věty a syntaktickými funkcemi, zvl. mezi subjektem (podmětem) a objektem (předmětem). Rozlišujeme v něm činitele/konatele děje, zvaného „agens“, od trpného objektu, cíle manipulovaného dějem, zvaného „patiens“ (trpitel děje).

Genus verbi je dvojího druhu. První typ se nazývá diateze aktivní a v ní má činitel funkci podmětu a trpitel funkci předmětu. Ve větě „Petr píše dopis.“ je Petr agens a dopis patiens. Druhým typem je diateze pasivní, kdy činitel má funkci agenta trpného rodu a patiens má funkci podmětu. Ve větě „Dopis byl napsán Petrem.“ je Petr agentem trpného rodu a dopis zůstává patiensem, přičemž však plní funkci podmětu.

Kromě toho existují také věty neosobní, tzv. impersonální, kde není vyjádřen agens (činitel). Příkladem této impersonální diateze mohou být věty, jako „Staví se domy.“, „Na nádraží se krade.“ nebo „V Česku se pije hodně piva.“. Absenci (popřípadě nevyjádření) agentu ve větě se říká také deagentnost.

Dalšími stupni diateze je například reflexivita a reciprocita. Reflexivita vyjadřuje zvratnost, tedy vlastnost některých zájmen a sloves vyjadřovat vztah agense i patiense k téže entitě (např: česat se si, obracet se). Reciprocitou se pak rozumí sémanticko-syntaktický vztah vzájemnosti vyjadřovanými zájmeny ( cumprimentar-se „zdravit se, amar-se „mít se rád s někým“) nebo v některých jazycích i slovesy (anglické meet).

Portugalskou diatezi lze vyjádřit analyticky nebo synteticky.

Analytickou diatezi v portugalštině vyjadřují participiální konstrukce, a to pomocí verba (sloveso ser nebo estar) s příčestím trpným. Syntetickou diatezi pak vyjadřuje reflexivní pasívum a to pomocí tzv. mediální konstrukce[45] se zvratným zájmenem „se“:

Participiální konstrukce obsahují pomocné sloveso být a příčestní trpné (participium) významového slovesa. Pomocné sloveso má dva ekvivalenty: ser/estar, u nichž je však nutno rozlišit funkci pomocného slovesa od funkce slovesa kopulativního:

O rapaz é muito distraído. „Chlapec je velmi roztržitý“

ser =  sloveso kopulativní

O rapaz está a ser distraído pelos seus companheiros.

„Chlapec je rozptylován svými spolužáky“.

ser =  sloveso pomocné

Pomocné sloveso „ser“ vytváří ve spojení s participiem významového slovesa děje stabiliní, které nejsou úplné celistvé a nemají jasný koncový bod. Nazývají se také děje atelické. Celkový nedokonavý význam této konstrukce „vyplývá z časových a modálních významů pomocného slovesa ser, které vyjadřují dlouhodoběji pojaté stavy a děje.[46] Větě: Os livros de Milton Hatoum são traduzidos para diversas línguas. by pak odpovídal překlad: „Knihy Miltona Hatouma jsou překládány do různých jazyků.“

Pomocné sloveso „estar“ vyjadřuje děje telické. tzn. děje úplné, celistvé a s jasným koncovým bodem. Větě: Os livros de Milton Hatoum estão traduzidos para diversas línguas. by pak odpovídal překlad: „Knihy Miltona Hatouma jsou přeloženy do různých jazyků.“

Je nutné ale přihlédnout k tomu, že rezultativní perifráze estar+participium vyjadřuje stav, který je výsledkem předcházejícího děje a jejich časový význam je zpravidla posunut o jednu časovou vrstvu směrem k budoucnosti ve srovnání s časem perifráze „ser + participium“, která vyjadřuje pojetí dějové.[47] V minulém čase se proto vidový charakter (rezultativnost x dějovost) do participiální konstrukce nemusí vždy promítnout.

Pomocné sloveso SER.

Pomocné sloveso ESTAR.

A casa foi construída.

A casa está construída.

„Dům byl postaven.“

„Dům je postaven.“

O livro foi editado.

O livro está editado.

„Kniha byla vydána.“

„Kniha je vytištěna.“

A comida foi preparada.

A comida está preparada.

„Jídlo bylo připraveno.“

„Jídlo je nachystáno.“

Vidový rozdíl obou participiálních konstrukcí se v minulém čase vyjádří opozicí imperfektního a perfektního času slovesa ser:

As casas foram construídas em madeira.

„Domy byly postaveny ze dřeva.“ (rezultativnost v minulosti)

As casas eram construídas em madeira.

„Domy byly stavěny ze dřeva.“ (gnomický minulý čas)

As casas já estão construídas.

„Domy jsou již postaveny.“ (rezultativnost v přítomnosti)

Vzhledem k tomu, že rezultativní konstrukce estar+ participium je konstrukcí telickou, její výskyt ve funkci rezultativního trpného rodu není zcela přijatelný ve tvaru imperfekta. Imperfektum totiž je časem nedokonavým v minulosti. Pokud se tato rezultativní konstrukce vyskytne v imperfektu, pak v kontextu časové závislosti, jak uvidíme v kapitole (5.2.2. Sémantický rozbor imperfekta).

A nakonec existují konstrukce mediální, nebo mediopasivní, které „mají reflexivní tvar, ale neodpovídá jim reflexivní obsah. Mediální konstrukce vyjadřují pasivní formou aktivně pojatý proces nebo stav spontánně vzniklý v subjektu“[48]: A porta fechou-se. „Dvěře se zavřely.“; A janela abriu-se. „Okno se otevřelo.“; O comboio atrasou-se. „Vlak měl zpoždění.“; O computador avariou-se. „Počítač se pokazil“.

3.6. VID

Vid v obecném slova smyslu existuje v těch jazycích, kde lze sloveso tzv. perfektivizovat (převádět do vidu dokonavého), imperfektivizovat (převádět do vidu nedokonavého) nebo vytvářet tzv. iterativitu (opakování děje). Tak tomu bylo v starosemistských jazycích a také v raném vývojovém stadiu indoevropských jazyků. V pozdějším vývoji indoevropských jazyků však vid ustupuje do pozadí a z původních vidových tvarů a velice často staly časové slovesné (temporální) tvary.

„Ve slovanských jazycích vid hraje důležitou úlohu, většinu sloves lze převádět z jedné třídy do druhé přidáním prefixů (viděl, uviděl), nebo sufixu (kopat x kopnout, nést x nosit x nosívat). Germánským jazykům kategorie vidu úplně chybí. V románských jazycích splynul vid s časem v jedinou gramatickou kategorii, „kdy křížením s kategorií vidu a uplatněním rysu minulost/přítomnost a předčasnost/rezultativnost vznikly složité systémy slovesných časů, typické zejména pro řečtinu a latinu.“[49]

Přestože existuje řada názorů na to, jak definovat vid, my budeme vycházet z pojetí Zavadila a Čermáka, kteří v tomto ohledu rozlišují vid v pravém slova smyslu (z hlediska perfektivnosti a konkluzivnosti) a vid z hlediska povahy slovesného děje (tedy z hlediska fázovosti a kvantitivnosti děje).

Výrazové slovotvorné prostředky vidu se v portugalštině vyjadřují tzv. „kumulativně“. „Amalgamují se časové a modální významy v jednotlivých modotemporálních paradigmatech, přičemž modotemporální významy jsou aspektově příznakové (jednoznačně perfektivní nebo neperfektivní), jiné jsou aspektově bezpříznakové (mohou být chápány jak perfektivně, tak imperfektivně).“[50] Temporální prézentní čas například vždy implikuje aspektový gramém imperfektní. Jde o „ proces předkládaný jako současný s okamžikem výpovědní události.“[51] Probíhá tedy kurzivně a to i v případě transpozice prézentního významu do minulosti. Estou em casa. „Jsem doma.“; Estava em casa quando chegaste. „Byl jsem doma, když jsi přišel.“, atd.

K dokonavým časům patří v portugalštině čas minulý jednoduchý, předminulý jednoduchý, předminulý složený a budoucí složený. K nedokonavým časům pak patří čas minulý složený, přítomný a imperfektní. Jako aspektově indiferentní pak mohou být chápány jednoduchý budoucí čas a kondicionál. Vid se také odvíjí od způsobu. Například složený čas minulý je v indikativu imperfektní, zatímco v konjunktivním tvaru se perfektivizuje.

V portugalštině se uplatňuje při popisu slovesného vidu princip tzv. vidové typologie. Vid v portugalštině poskytuje informace nejen o konkluzivní či nekonkluzivní povaze, ale také o dynamičnosti, statičnosti, homogennosti a době trvání děje. Zatímco čas je pojat jako lineární uspořádání atomických (momentálních) a neatomických (intervalových) jednotek, které mohou za sebou následovat nebo se časově překrývat, pak vid umožňuje subatomický[52] náhled na vnitřní strukturu dané situace.

3.6.1. Typologie slovesného vidu

Distribuce perfektivnosti a imperfektivnosti je v portugalštině jiná než v češtině. Pro portugalštinu je typické odlišení vidu v pravém slova smyslu od tzv. perifrastických opisů, čili kategorie povahy slovesného děje (viz kapitola 3.6.2. a 3.6.3.).

V portugalštině je asi nejdůležitější dělení vidu na události (port. eventos) a body (port. pontos), procesy (port. processos) a stavy (port. estados).

Události (port. eventos) mají telickou povahu, to znamená, že spějí ke konci a mají výsledný bod. Telické události jsou v portugalštině dvojího druhu: kulminované procesy (port. processos culminados) a kulminace (port. culminações). Jde o heterogenní události, což znamená, že v každém okamžiku predikace nedochází ke stejnému výslednému jevu. Kulminovaný proces v sobě zahrnuje delší trvání a výsledný stav, zatímco kulminace implikují velmi krátké dovršení děje. Ve větě:

A Maria escreveu o relatório.

„Marie napsala zprávu.“ (kulminovaný proces)

je výsledkem kulminovaného procesu psát zprávu to, že je zpráva napsána. Kulminovaný proces tedy není homogenní, tzn. v každém okamžiku, kdy Marie psala zprávu, nebyla zpráva napsána.

Ve větě druhé:

A Maria ganhou a corrida.

„Marie vyhrála běžecké závody.“ (kulminace)

predikace zahrnuje výsledný stav, kterým je výhra závodu. Doba trvání výsledného stavu je velmi krátká, ve srovnání s kulminovaným procesem, který předpokládá delší časový interval. Kulminace je však v tomto případě heterogenní, protože v každém okamžiku, kdy Marie běžela, nebyl závod vyhrán.

Procesy (port. processos) jsou atelické povahy, nejsou tedy konkluzivní. Stejně jako události jsou ale dynamické. Spolu se stavy mají společnou vlastnost, a to že neimplikují výsledný stav a že jsou homogenní. To znamená, že v každém okamžiku predikace se uskutečňuje stejná činnost - v každém bodě procesu probíhal ten stejný proces.

A Maria trabalhou.

„Marie pracovala.“ (proces)

Stavy (port. estados) jsou také atelické, homogenní povahy a neimplikují rezultativnost. Tím mají blízko k procesům. Rozdíl mezi procesy a stavy spočívá v tom, že procesy jsou dynamické, zatímco stavy dynamické nejsou. Stavy se mohou dělit na fázové (estado faseável) a nefázové (estado não faseável). Fázové stavy nemusí být ucelené, tzn., že mohou být přerušeny a mohou se proto vyskytovat také v progresivních konstrukcích (estar+a+infinitiv). Typ nefázový (estado não faseável) se však vzhledem ke své stabilní povaze v progresivní konstrukci vyskytovat nemůže:

É simpático.

x

Está a ser simpático.

„Je sympatický.“

x

„Je moc hodný.“

(fázová trvalá vlastnost)

x

(progresivní vazba – právě v tuto chvíli)

É um rapaz alto.

x

*Está a ser alto.

(nefázová trvalá vlastnost)

x

* (progresivní vazba není možná)

Existují také tzv. body (pontos), u nichž se nerozlišuje telická či atelická povaha. Body jsou časově dále nedělitelné a tímto krátký časovým rozmezím mají blízko ke kulminací. Liší se však od ní v tom, že neimplikují výsledný stav:

A Maria ganhou a corrida. (kulminace)

→

výsledný stav:  A corrida está ganha.

„Marie vyhrála běžecké závody)

→

„Závody jsou vyhrány.“

A Maria espirrou. (bod)

→

* výsledný stav: *A Maria está espirrada.

„Marie si kýchla.“

→

„*Marie je vyhrána.“

Přehled vidových typů a jejich vlastností:

rys:

dynamický

telický

delší doba trvání

má výsledný stav

homogenní

UDÁLOSTI

proces

+

-

+

-

+

kulminovaný proces

+

+

+

+

-

kulminace

+

+

-

+

-

bod

+

-/+?

-

-

-

STAVY

stav

-

-

+

-

+

Slovesný vid je v portugalštině ovlivněn také lexikální povahou slovesa. Podle lexikálně-vidového typu bychom slovesa mohli rozdělit do následujících skupin:

❖ Slovesa statická vyjadřující stavy:

☐ slovesa vyjadřující existenci: haver/ existir/ ser „být, existovat“;

☐ lokativní statická slovesa: morar/ residir „bydlet“;

☐ posesivní slovesa: ter „mít“, pertencer „patřit“;

☐ epistemická slovesa: saber „vědět“;

☐ sloveso smyslového vnímání: ver „vidět“;

☐ psychologická nekauzativní slovesa: gostar „líbit se, mít rád“.

❖ Slovesa procesuální vyjadřující procesy:

☐ metereologická slovesa: chover „pršet“, nevar „sněžit“;

☐ inergativní slovesa: chorar „plakat“, dançar „tancovat“;

☐ pohybová slovesa: correr „běhat“, nadar „plakat“;

☐ tranzitivní slovesa, s nímž se v předmětné funkci pojí podstatné jméno hromadné nebo látkové: comer doces „jíst sladkosti“, pintar quadros „malovat obrázky/obrazy“, beber água „pít vodu“.

❖ Slovesa vyjadřující kulminovaný proces:

☐ slovesa kauzativní[53] a agentivní[54], a to zejména v jednom z minulých časů dokonavých, kde předmět nebo jiný syntaktický člen vyjadřuje výsledný stav: destruir as colheitas „zničit úrodu“, dar o quadro ao filho „dát obrázek synovi“, comprar o quadro „koupit obraz“, arrumar o livro „uklidit knihu“, escrever um romance „napsat román“, atd.

❖ Slovesa vyjadřující kulminaci jsou slovesa jednočlenná (mající pouze podmět), která vyjadřují pohyb, výskyt, zánik, změnu stavu, kauzativní slovesa v mediálním syntetickém trpném rodě a podobně: chegar tarde „přijít pozdě“ (výsledek: estar atrasado „ přijít pozdě/mít zpoždění“), murchar „uvadnout, zvadnout“ (výsledek: estar murcho „být zvadlý“); falecer „umřít“ (výsledek: estar morto „být mrtvý“); rejuvenescer „omládnout“ (výsledek: estar mais jovem „vypadat mladší“); partir-se „rozbít se“ (výsledek: estar partido „být rozbitý“) atd.;

❖ Slovesa vyjadřující body jsou pak slovesa jako espirrar „kýchnout“, suspirar „vzdechnout“, apod.

3.6.2. Vidový rozdíl mezi ser/estar a jejich vidové hodnoty

Základní rozdíl mezi slovesem ser a estar spočívá v ontologii vyjadřující dvě základní vlastnosti: časovou ohraničenost (teličnost) a neohraničenost (ateličnost), jak již bylo zmíněno v kapitole 3.5.

Pro srovnání uveďme příklady:[55]

O João é português.

„Jan je Portugalec.“

*O João  está português.

Esse erro é frequente.

„Ta chyba je  častá.“

*Esse erro  está frequente.

A Joana está adoentada.

„Jana je nemocná.“

*A Joana  é adoentada.

Essa flor está murcha.

„Ta květina je zvadlá.“

*Essa flor  é murcha.

Sloveso ser je slovesem atelické povahy. V prvních dvou větách je spojeno s adjektivy, které vyjadřují trvalé, konstantní vlastnosti, které mohou být fázové i nefázové (viz předchozí kapitola 3.6.1.), jako je rasa, národnost, fyzická a fyziologická dlouhodobější vlastnost. Definiční vlastnosti, jako jsou například adjektiva ingénuo, bondoso, cruel, negro, alto, označují trvalou vlastnost. Trvalé vlastnosti jsou vrozené a souvisí s vnitřní charakteristikou. Nelze je tedy časově ohraničit žádným časovým určením:

*O João é português há cinco dias. /*Esse erro é humano há cem anos.

Sloveso estar vzhledem ke své telické povaze je kompatibilní pouze s adjektivy, která vyjadřují dočasné a přechodné vlastnosti telické povahy. Například adjektivum morto neoznačuje trvalý stav, ale změnu stavu či přechod (živý →mrtvý). Má tedy rezultativní povahu a je kompatibilní s adjektivy vyjadřujícími vlastnosti přechodné a psychologické stavy časově ohraničené např. adverbii às vezes „občas“, hoje „dnes“, ontem „včera“, atd.

Někdy lze použít oba dva predikátory, přičemž se mění význam časové ohraničenosti. Následující věty A s výrazem alto a professor vyjadřují vlastnosti a povolání trvalého charakteru a vyžadují použití slovesa ser. Ve větách B jde o časově časově ohraničené vlastnosti či jevy, a proto vyžadují sloveso estar.

A (sloveso ser)

O João é gordo.

„Jan je tlustý“.

O Luís é professor em Beja.

„Luís pracuje jako učitel ve města Beja.“

A Maria é bonita.

„Marie je pěkná dívka“.

Ele é feliz.

„On je šťastný.“

B (sloveso estar)

O João está gordo.

„Jan je (nějak) tlustý.“56

O Luís está professor em Beja.

„Luís nyní pracuje jako učitel v Beji.“

A Maria está bonita hoje.

„Marii to dnes sluší.“

Ele está feliz por receber a prenda.

Je šťastný, protože dostal dárek.“

Konstrukce se slovesem ser vyjadřující permanentní stav či gnomické děje jsou nekompatibilní s perifrastickým opisem progresivním označující průběhovost děje v přítomnosti:  estar+a+infinitiv:

Existem fantasmas.

„Duchové existují.“

* Estão a existir fantasmas.

Chega ao aeroporto.

„Přijíždí na letiště.“

Está a chegar ao aeroporto.

O João é muito alto.

„Jan je velmi vysoký.“

* O João está a ser muito alto.

O Pedro é simpático.

„Petr je sympatický.“

O Pedro está a ser simpático comigo.

3.6.3. Vid – perifrastické konstrukce

V romanistické gramatické tradici se často setkáváme s tím, že se nedostatečně rozlišuje povaha slovesného děje od slovesném vidu. Zatímco však se pod pojem aspektu zahrnuje obdoba slovanského vidu z hlediska perfektivního či imperfektivního pojetí děje (tzv. konkluzivnosti), pak u povahy slovesného děje, která bývá zahrnována pod pojem Aktionsart, jsou zahrnovány jeho fázové a kvantitativní významy. Zatímco vid z hlediska konkluzivnosti je v portugalštině vyjadřován modotemporálně, pak fázové a kvantitativní významy jsou vyjádřeny perifrastickými konstrukcemi.

Srovnejme následující dvě konstrukce:

Falei com o Pedro.

„Promluvil jsem si s Pedrem.“

Comecei a falar com o Pedro.

„Začal jsem mluvit s Pedrem.“

Costumo ler cada dia.

„Obvykle každý den čtu.“

[56]

Zatímco v první konstrukci je vyjádřen prostřednictvím minulého času vid dokonavý – ukončený proces, a to za pomoci perfektního minulého času, pak ve větě druhé je implikována sémantická složka fázová, konkrétně pak počátek děje. Ve třetí konstrukci je pak obsažena kvantitativní složka repetitivnosti či habituálnosti děje.

Pokud jde o strukturu povahy slovesného děje, obvykle se zde rozlišují významy fázové a významy kvantitativní.

Významy fázové postihují tři základní fáze: ingresivnost (tzn. počáteční fáze), durativnost (tzn. průběhová fáze) a terminativnost (tj. koncová fáze). Ingresivní a terminativní fáze mají pontuální povahu, proto vyjadřují pontuální vid (body). Durativnost má povahu kurzivní. Může se tedy týkat procesů i událostí atelických.

Významy kvantitativní pak označují kvantitativní povahu děje – tedy to, je-li děj habituální, repetitivní nebo gnomický.

Velkým přínosem pro typologii perifrastických vazeb fázových je dizertační práce J. Jindrové „Fázové perifráze v portugalštině“ (2012), kde je velmi podrobně znázorněna fázovost jednotlivých premorfologických útvarů označujících ingresivnost, durativnost a terminativnost děje. Autorka se zevrubně věnuje analýze jednotlivých konstrukcí z hlediska vidu v slovanském slova smyslu, z hlediska výskytu a frekvence těchto konstrukcí v jednotlivých časech. Výsledky její dizertační práce si zčásti dovolujeme použít v následující kapitole, kde budou fázové perifrastické vazby rozděleny na ingresivní, durativní a terminativní.

3.6.4. Fázové významy povahoslovesného děje

3.6.4.1. Fázové vazby s ingresivním významem

J. Jindrová rozdělila vazby s významem ingresivnosti na inminentní, dispozitivní, iniciální, inceptivní.[57]

Význam inminentní ingresivnosti postihuje vlastní proces v okamžiku, který počáteční fázi bezprostředně předchází.“[58] Do této skupiny patří perifrasitcké vazby: estar para + infinitiv, estar prestes a + infinitiv, andar para + inf, estar a ponto de + infinitiv.[59]:

Estou prestes a sair de casa.

„Za chvíli odejdu z domu.“

Estava a ponto de marcar um golo.

„Už jsem málem dal gól…„

Eu andei para morrer.

„Měla jsem smrt na jazyku …“

Estamos para ir embora.

„Už se chystáme odejít.“ [60]

Význam dispozitivní ingresivnosti je chápán “jako bezprostředně zamýšlený proces, k jehož realizaci je agens bezprostředně odhodlán”.[61] „Na rozdíl od předchozí kategorie se zde předpokládá agens s vlastní vůlí (omezuje se tedy na subjekty životné)“[62]. Typickými vazbami vyjadřujícími tento význam jsou: ir+infinitiv nebo ir+a+infinitiv .[63]

O que é que eu ia a dizer…?.

„Co jsem to chtěl říct….?“

Vazby s významem iniciální ingresivnosti jsou v portugalštině nejhojnější. Je pro ně charakteristické „přesné označení skutečného začátku daného procesu“[64]. K těm nejčastějším patří começar a + infinitiv, passar+a+infinitiv, pôr-se a + infinitiv, meter-se a +infinitiv, deitar a + infinitiv, desatar a + infinitiv, atd.

Começa a chover.

„Začíná pršet.“

Passou a assumir a função de presidente.

„Nastoupil do funkce prezidenta.“

A Ana desatou a espirrar. ...

„Anna začala kýchat ...“

Pus-me a tocar o piano.

„Začal jsem hrát na piano.“

O rapaz meteu-se a estudar.

„Ten kluk se pustil do studia.“

Vazby s významem inceptivní ingresivnosti „charakterizují děj jako počáteční v řadě jiných dějů, tj. předcházející jiným dějům“[65] K těmto vazbám patří konstrukce começar por+infinitiv a principiar por+infinitiv, kde infinitiv může být nahrazen také gerundiem. Ve vazbě s gerundiem se mohou vyskytovat i jiná pomocná slovesa (například iniciar).

Começámos por repetir a matéria da aula passada

„Nejdříve jsem zopakovali látku z minulé hodiny.“

Sampras iniciou servindo um ás...

„Sampras na začátku hry vynesl eso... „

3.6.4.2. Perifrastické vazby s významem durativním

Perifrastické vazby s významem durativním mohou být vyjádřeny v portugalštině vazbou estar+a+infinitiv (vyjadřuje progresivní význam právě probíhajícího děje), dále vazbami estar+gerundium, ir + gerundium (s retrospektivním významem, který zahrnuje také nějakou dobu před bodem přítomným), konstrukcemi continuar a + infinitiv, continuar + gerundium (v brazilské portugalštině), seguir a + infinitiv, seguir + gerundium, prosseguir + gerundium, ficar a + infinitiv a ficar + gerundium (v brazilské portugalštině), (vyjadřují kontinuitivní význam), andar a + infinitiv, andar + gerundium (v brazilské portugalštině), viver a + infinitiv a viver + gerundium (v brazilské portugalštině), (vyjadřují význam durativní distribuitivní - který není sledován v celém jeho průběhu, ale pouze v daných dílčích intervalech.).

Estamos a estudar.

„Právě studujeme.“

Vamos falando de tudo.

„Postupně si ovšem povídáme.“

Continuamos a trabalhar.

„Pokračujeme v práci.“

A Ana anda a queixar-se.

„Anna si stále stěžuje.“

3.6.4.3. Perifrastické vazby s významem terminativním

Poslední skupinou perifrastických konstrukcí s významem fázovosti tvoří vazby vyjadřující závěrečnou fázi slovesného děje. V současné evropské portugalštině existuje celá řada konstrukcí s významem terminativním. Typickými vazbami jsou deixar de + infinitiv, parar de + infinitiv a acabar de+infinitiv (egresivní terminativnost se slabým retrospektivním charakterem), popřípadě terminar+por+infinitiv nebo acabar+por+infinitiv.

Deixei de fumar.

„Přestal jsem kouřit.“

Para de dizer asneiras.

„Přestaň říkat hlouposti.“

Acabei de falar com o João.

„Právě jsem mluvil s Janem.“

3.6.5. Kvantitativní významy povahoslovesného děje

Významy kvantitativní pak zahrnují dva dílčí významy: repetitivní a habituální. V portugalštině repetitivní význam spočívá v opětovném, znovu vykonávaném ději, který je vyjádřen vazbou voltar a + infinitiv.

Não voltei a vê-lo.

„Víckrát jsem ho neviděl.“

Repetitivní kvantita má pak dva podvýznamy: iterativní (valor aspectual iterativo – opětovací násobenost), jako například u sloves saltitar, dormitar, bebericar; a frekventativní (valor aspectual frequentativo – opakovací násobenost), který je daný zejména cirkumstativem jako muitas vezes, frequentemente).

Fomos muitas vezes a Portugal.

„Často jsme jezdili Portugalska.“

Habituální význam pak spočívá v tom, že děj je charakterizován jako děj obvykle vykonávaný. V portugalštině, stejně jako v jiných jazycích, existuje rozdíl mezi habituálními a gnomickými ději. Zatímco habituální děje se vyjadřují vazbou costumar + infinitiv, ser costume, ser habitual, pak gnomická vidová hodnota spočívá v universální platnosti, kdy podmětem bývá často vlastní jméno v generickém významu se slovesem v přítomném čase.

Costumo deitar-me tarde.

„Obvykle chodím pozdě spát.“

Os checos bebem muita cerveja.

„Češi pijí hodně piva.“

3.7. SLOVESA FINITNÍ A NEFINITNÍ

Z hlediska morfologického budeme slovesa dělit na slovesa časovaná (neboli finitní), slovesa neačasovaná (nefinitní). Zatímco slovesa finitní vyjadřují výše zmíněné slovesné kategorie, pak slovesa nefinitní tyto kategorie postrádají. K nominálním tvarům sloves, které jsou až na výjimky dialektologického použití amorfní, patří gerundium, participium a infinitiv.

3.7.1. Morfematická struktura portugalského verba finita

Z hlediska morfematické struktury může být portugalské sloveso rozloženo na dvě části: lexikální základ a gramatický formant.

Lexikální základ, lexematém, je „nositelem věcného významu slovesného tvaru“[66] a má dvě části: kořenový bázový morfém (salt - „skákat“), k němuž může být připojen eventuálně i morf derivační (salt-it „poskakovat“).

Gramatický formant, tzv. gramatém, je „nositelem gramatických významů a funkcí slovesného tvaru“[67]. Gramatém může být jednoduchý (je tvořen jedním exponentem, např. fal-o „mluvím“) nebo lineráně složený (tvořený více exponenty, např. fal-a-s „mluvíš“).

Lexematém od gramatému je většinou zřetelně oddělen tzv. morfematickým švem, jako například u fal-o, fal-a-s, atd.[68]

Pro portugalské finitní sloveso jsou příznačné dva způsoby vyjádření gramatických významů: lineární a kumulativní. „Při lineárním vyjádření se morfy kladou vedle sebe, přičemž každý exponent je monosémický“.[69] Znamená to, že se morfy kladou aglutinačně vedle sebe a každý z nich vyjadřuje jen jeden kategoriální, gramatický, význam. Ve slovese pint-a-ndo „malujíce, malujíc“ exponent –a vyjadřuje význam 1. třídy a exponent –ndo pak vyjadřuje funkci gerundia. Kumulativní vyjádření je mnohem častější a znamená to, že jeden exponent představuje několik gramatických významů. Ve tvaru fal-ei exponent -ei vyjadřuje kumulativně[70] 4 gramatické významy: 1. indikativ; 2. minulý čas dokonavý 3. 1. osoba; 4. jednotné číslo.

Podle rozsahu se morfologické tvary dělí na tvary syntetické, které jsou zvané také simplexní, (jednoduché či jednoslovné) a tvary komplexní (víceslovné), které jsou analytické.

Syntetické tvary mohou vykazovat několik typů struktur: amorfní (bez koncovky[71]- és „jsi“, há „je“, vem „přichází“, sei „vím“, diz „říká“), monomorfní (s jednou koncovkou: fal-o „mluvím“, fal-ei „mluvila jsem“); dimorfní (se dvěma koncovkami: fal-a-s „mluvíš“, fal-a-ste „mluvil/a jsi“), trimorfní (se třemi koncovkami: fal-a-ria-s “mluvila jsi“, compr-á-va-mos „kupovali jsme“).

Slovesné tvary se podle výrazových a významových kritérií zařazují do souborů zvaných flekční paradigmata. Souboru slovesných paradigmat se říká „paradigmatika slovesa“[72]. Slovesa, která ve své paradigmatice vykazují stejné morfematické vlastnosti, vytvářejí „paradigmatický typ“[73].

3.8. SLOVESA PRAVIDELNÁ, NEPRAVIDELNÁ, DEFEKTIVNÍ A SLOVESA S NADBYTEČNÝMI TVARY

Z hlediska variant ve flekčním paradigmatu, k nimž může docházet v rámci jednotlivých slovesných konjugačních tříd, se slovesa dělí na slovesa pravidelná, nepravidelná, defektní a slovesa s nadbytečnými tvary (abundantní).

Pravidelná slovesa se časují podle konjugačních paradigmat, přičemž nevykazují žádné pravopisné změny v kořeni nebo v příponě. V portugalštině existují tři konjugační paradigmata. Slovesa končící na koncovku –ar spadají pod paradigma první konjugační třídy, kde nám bude vzorem sloveso andar „chodit“. Slovesa končící na koncovku –er spadají pod paradigma druhé konjugační třídy, kde použijeme jako vzor sloveso viver „žít“. Slovesa končící na koncovku –ir spadají pod paradigma třetí konjugační třídy a zde budeme jako vzor používat sloveso partir „odejít“.

Do pravidelných sloves patří také slovesa s pravopisnými změnami, které se časují pravidelně podle flekčních paradigmat, ale vykazují z fonetických důvodů nějakou pravidelnou změnu.

Nepravidelná slovesa vykazují změnu buď v kořeni (trazer „přinést“ – trago „(při)nesu“ - trouxe „přinesl jsem“ –traria „přinesl by(bych)“) nebo v příponě (querer „chtít“– quis „chtěl jsem“). Největší počet změn ve flekčním konjugačním systému vykazuje jednoduchý čas minulý. K nepravidelnostem ale dochází velice často také v první osobě přítomného času, nebo také v participijních tvarech. Z toho plyne, že ne všechny tvary nepravidelných sloves jsou nepravidelné. Podle toho, ve kterém tvaru k nepravidelnostem dochází, se dělí slovesa do jednotlivých skupin. Obecně lze hovořit o třech skupinách sloves:

1. Ke změnám dochází v přítomném čase indikativu, konjunktivu a imperativu.

2. Ke změnám dochází v minulém a předminulém čase jednoduchém indikativu, v imperfektu a futuru konjunktivu.

3. Ke změnám dochází v budoucích časech indikativu (včetně kondicionálu).

U nepravidelných sloves může docházet k alternaci samohláskové, souhláskové a k alternaci diftongizací.

Kromě těchto tří skupin sloves existují také následující nepravidelná slovesa: ser „být“, estar „být“, saber „vědět“, dar „dát“, haver „být, existovat“, querer „chtít“ a ir „jít“, jejichž časované tvary v minulém čase jednoduchém a v předminulém čase jsou většinou odlišné od tvaru kořenu.

V následujících kapitolách však nebude o nepravidelných slovesech pojednáno podle slovesných skupin. U podrobného rozboru každého času a způsobu bude o nepravidelnosti sloves pojednáno samostatně.

Defektní slovesa jsou slovesa, která nemají komplexní verbální flexi a postrádají některé tvary. Většinou je gramatiky dělí na osobní, neosobní a slovesa s jednou osobou:

Slovesa defektní s jednou osobou zahrnují slovesa onomatopeická (zumbir „bzučet“, ladrar „štěkat“, rosnar „příst (o kočce)“, galopar „cválat“, trotar „klusat“, coaxar „kvákat“), která se vyskytují pouze ve třetí osobě.

Slovesa defektní neosobní jsou slovesa meteorologická jako například nevar „sněžit“, amanhecer „svítat“, alvorecer „rozednít se, svítat“, chover „pršet“, trovejar „hřmít, hromovat“. Některá slovesa ve svých původních významech mohou být konjugačně komplexní, zatímco v přenesených významech či v ustálených spojeních mohou být defektivní: haver „být“ a fazer v časovém významu (faz cinco anos „před pěti lety“) mohou být používána pouze ve třetí osobě v nepřeneseném významu. Patří zde také objektivní nutnostní a volitivní slovesa, jako jsou convém que „je vhodné, aby“, basta/chega que „postačit, aby“ a dále neosobní výrazy jako: tratar-se de „jednat se o“, apod.

Slovesa defektivní osobní jsou slovesa, kterým, chybí jedna osoba, a to z důvodů eufonických. Většina těchto sloves náleží do třetí konjugační třídy. Patří sem:

a. slovesa, která se používají pouze v těch tvarech, v nichž je zachována tematická samohláska i. Například u slovesa colorir „barvit“ se používají tvary: colorimos, coloris, coloria, colorira, colorisse, coloriria, nikoli však tvary: *colores, *colore, *coloro, *colorem, atd. Do této skupiny patří slovesa: abolir „zrušit“, adir „přidat, připojit“, banir „vyhnat, vypovědět, vymýtit“, delinquir „prohřešit se, provinit se“, demolir „zničit, zdemolovat“, embair „podvádět, klamat“, extorquir „vydírat“, falir „zbankrotovat“, florir „kvést“, munir „opatřit, vystrojit“, remir „vykoupit, osvobodit, spasit“, renhir „hádat se“, retorquir „odvětit“.

b. sloveso precaver-se „vystříhat se čeho, chránit se před čím“, které se používá pouze v těch tvarech, kde je zachován přízvuk mimo kořen: precavemo-nos, precavei-vos, precavi-me, atd…

c. sloveso reaver „získat zpět“ se používá pouze v těch tvarech, kde je zachováno v a kde je zachován přízvuk mimo kořen. Nepoužívají se tedy 1.2.3. os. sg a 3. os. pl.

Obecně se ale defektní slovesa většinou nahrazují slovesy nedefektivními, která mají obdobný význam. Tak například místo abolir se často používá anular, sloveso acrescentar se pak používá častěji místo adir, sloveso ralhar místo slovesa renhir, recuperar místo reaver, abrir falência místo falir, acautelar-se místo precaver-se, apod.

Absence některých tvarů může být chápána jako „důsledek snahy vyhnout se disonanci (např. ABOLIR – *eu ABOLO) nebo jako snaha vyhnout se nebezpečí splynutí daného tvaru s již existujícím tvarem slovesa používaného frekventovaněji (např. FALIR – *eu FALO – mohlo by dojít k záměně s 1.os.j.č. přítomného času prostého slovesa FALAR).“ [74] Jindy zase neúplnost flexe některých sloves vychází ze samotné sémantiky slovesa a z faktu, že v mimojazykové realitě jsou daná slovesa s jinými než třetími osobami významově neslučitelná.[75]

Slovesa s nadbytečnými tvary („verbos abundantes“) jsou naopak ta slovesa, která v některém ze svých tvarů disponují dvěma a v některých případech i třemi variantami. Tyto varianty pak mohou, ale nemusí být ekvivalentní. Ekvivalentní varianty se objevují zejména u sloves, která disponují dvojím časováním, např. sloveso construir „stavět“ , kde 2. a 3. os. j. č a 3.os.pl. má dvě varianty: construis – constróis, ele construi – constrói, eles construem – constroem. Nebo například ouvir a emergir „vynořit se“ mají tyto tvary v 1.os.: emirjo/emerjo nebo oiço/ouço.

Nadbytečnost slovesných tvarů se však vyskytuje především u sloves, která mají dva (a více) tvarů participií. Parpticipijní varianty však nejsou ekvivalentní, protože každá z nich má jinou funkci a kontext použití. Participia tvořená přidáním pravidelné koncovky (např. aceitar – aceitado) se používají při tvoření složených slovesných časů, tj. v kombinaci s pomocným slovesem ter, zatímco participia tvořená nepravidelně (např. aceitar – aceite/aceito/aceita) se používají při tvoření trpného rodu, tj. v kombinaci s pomocnými slovesy ser/estar.)[76]

3.9. SLOVESA HLAVNÍ A POMOCNÁ

Slovesa se z hlediska syntaktického mohou také dělit na slovesa hlavní a pomocná. Hlavní slovesa (verbos principais) jsou ta, která určují význam slovesného spojení. Jsou tedy významově samostatná. Pomocná slovesa (verbos auxiliares) jsou slovesa, která se připojují k plnovýznamovým slovesům a tvoří slovesné složené časy (pomocné sloveso ter nebo haver), trpný rod (pomocná slovesa ser, estar, andar, ficar, apod) nebo perifrastické konstrukce (começar a, acabar de) či modální konstrukce (poder, ter que, dever, haver-de).

4. PŘEHLED SLOVESNÝCH ČASU V PORTUGALŠTINĚ

Připomeňme si, že v portugalštině jsou tři reálné časy, tj. minulost, přítomnost a budoucnost.

V portugalské lingvistice je gramatický čas vnímán jako lineární uspořádání děje směrem od minulosti k budoucnosti. Tím, že existují tři hlavní samostatné časy (minulý, přítomný a budoucí), je možné hovořit o předčasnosti, simultánnosti a následnosti děje vzhledem k bodu výpovědi. V souvětí jsou pak rozlišovány časy samostatné, které se nachází ve větě hlavní, a časy relativní, které se vyskytují ve větách vedlejších a jejich platnost je určována v závislosti na času věty řídící. Pokud je ve větě minulý čas, pak se věty relativní vykazují zvláštní posloupnost: souslednost časovou (consecutio temporum) a to v obou dvou slovesných způsobech.

Nejvíce vnitřně členěným časem je pak minulý čas. Vyplývá to z jeho povahy, zejména pak z toho, že minulost je nejlépe poznatelná, tím pádem i složitější. Aktuálnost/aktuální platnost je vyjádřena tvarem slovesa v prézentu (prézens = přítomný čas), který nebývá dále členěný. Budoucí čas vyjadřuje budoucnost/následnosti vzhledem k aktuální výpovědní události. Tou může být přítomnost nebo minulost. Vztahuje-li se čas budoucí k výpovědní události v přítomnosti, hovoříme o budoucím čase v pravém slova smyslu. Pokud se však vztahuje k výpovědní události v minulosti, hovoříme o budoucím čase pretéritním.

VERBA FINITA

i

n

d

i

k

a

t

i

v

Jednoduché časy

Složené časy

PŘÍTOMNÝ

ČAS

PŘÍTOMNÝ ČAS

(presente)

-------------------------------------

MINULÝ

ČAS

JEDNODUCHÝ MINULÝ ČAS

(pretérito perfeito simples)

SLOŽENÝ MINULÝ ČAS

(pretérito perfeito composto)

JEDNODUCHÝ PŘEDMINULÝ ČAS

(pretérito mais-que-perfeito simples)

SLOŽENÝ PŘEDMINULÝ ČAS

(pretérito mais-que-perfeito

composto)

IMPERFEKTUM

(imperfeito)

-------------------------------------

BUDOUCÍ

ČAS

JEDNODUCHÝ BUDOUCÍ ČAS

(futuro simples)

PŘEDBUDOUCÍ ČAS

(futuro composto)

JEDNODUCHÝ KONDICIONÁL

(condicional simples)

SLOŽENÝ KONDICIONÁL

(condicional composto)

k

o

n

j

u

n

k

t

i

v

jednoduché časy

složené časy

PŘÍTOMNÝ

ČAS

PŘÍTOMNÝ ČAS

(presente do conjuntivo)

MINULÝ

ČAS

IMPERFEKTUM

(imperfeito do conjuntivo)

MINULÝ ČAS

(pretérito do conjuntivo)

PŘEDMINULÝ ČAS

(mais-que-perfeito do conjuntivo)

BUDOUCÍ

ČAS

JEDNODUCHÝ BUDOUCÍ ČAS

(futuro simples do conjuntivo)

PŘEDBUDOUCÍ ČAS

(futuro composto do conjuntivo)

VERBA INFINITA

INFINITIV

PROSTÝ (infinitivo simples)

OSOBNÍ  (infinitivo pessoal)

PROSTÝ SLOŽENÝ

(infinitivo composto)

OSOBNÍ SLOŽENÝ

(infinitivo pessoal composto)

PŘÍČESTÍ

MINULÉ  (particípio passado)

GERUNDIUM

JEDNODUCHÉ

(gerúndio simples)

SLOŽENÉ

(gerúndio composto)

5. OZNAMOVACÍ ZPŮSOB

Oznamovací způsob (indikativ) (viz výše: 3.3.2.1.) je způsobem nejméně příznakovým z hlediska vyjádření vztahu mluvčího k propozičnímu obsahu věty, k posluchači či k referentu. Proto také věty jednoduché a věty vedlejší substantivní faktivní mají indikativ.

Indikativ morfologicky vyjadřuje modální význam reálný. U souvětí přímo modálních se pak používá v nezávislých vedlejších větách, kdy modální část věty je zastoupena následujícími slovesy: verba dicendi, verba sentiendi, verba percipiendi, neosobní výrazy reálnosti, neslovesné výrazy jistoty a také neemotivní slovesné výrazy.

❖ Verba dicendi (port. verbo dicendi):

dizer „říci, říkat“, afirmar „potvrdit“, advertir „upozornit“, escrever „psát“, falar „mluvit“, chamar „volat“, responder „odpovědět“, telefonar „telefonovat“, atd.

❖ Verba declarandi (port. verbos declarativos)

acrescentar „dodat“, afirmar „potvrdit“, assegurar „zajistit, ujistit“, concluir „učinit závěr“, confessar „přiznat se“, declarar „prohlásit“, decidir „rozhodnout“, observar „pozorovat“, proclamar „prohlásit“, prometer „slíbit“, atd.

❖ Verba sentiendi (port. verbos epistémicos/verbos de actividade mental)

achar/pensar „myslet si“, calcular „počítat, předpokládat“, certificar „potvrdit“, compreender/entender „rozumět, chápat“, conhecer „znát“, considerar „zvažovat“, crer „věřit“, informar-se „informovat se“, julgar „domnívat se“, pensar „myslet si“, prever/pressupor/supor „předpokládat“, saber „vědět, znát, umět“. Patří zde také neemotivní psychologická slovesa typu: esquecer-se „zapomenout“, lembrar-se/recordar-se „vzpomenout si“, atd.

❖ Verba percipiendi (port. verbos perceptivos)

ouvir „slyšet“, escutar „poslouchat“, olhar „dívat se“, ver „vidět“, sentir „cítit“, apod.

❖ Neosobní výrazy reálnosti

está certo „je jisté“, é evidente „je evidentní“, é verdade (que) „je pravda, že“, ter a certeza „mít jistotu“, apod.

❖ Neslovesné výrazy jistoty[77]

ter a certeza de que „mít jistotu, že“, estar certo de que „mít jistotu, že“, não ter dúvidas de que „nemít pochybnosti o tom, že“, ser o facto que „být fakt(em), že“, apod.

5.1. ČAS PŘÍTOMNÝ

5.1.1. Morfematická struktura

5.1.1.1. Slovesa pravidelná

Přítomný čas se tvoří u pravidelných sloves odtržením koncovek –ar,-er,-ir od lexematému a připojením následujících gramatémů:

U sloves končících na –ar:

-o

-amos

andar

and o

and amos

-as

-ais

and as

and ais

-a

-am

and a

and am

U sloves končících na –er:

-o

-emos

viver

viv o

viv emos

-es

-eis

viv es

viv eis

-e

-em

viv e

viv em

U sloves končících na –ir:

-o

-imos

partir

part o

par timos

-es

-is

par tes

part is

-e

-em

part e

par tem

5.1.1.2. Slovesa pravidelná s pravopisnou změnou

Některá slovesa vykazují v přítomném čase z fonetických důvodů pravopisné změny. Ty jsou způsobené zejména tím, že se k bázovému morfému končícímu na konsonant c/g připojuje samohláskový exponent, který ovlivňuje jeho realizaci. Tyto pravopisné změny se většinou týkají jen první osoby jednotného čísla (pokud jde o konsonantickou změnu), přičemž v ostatních osobách toto sloveso nevykazuje žádné jiné pravopisné změny. U  některých sloves může také docházet ke grafickému označení přízvuku nad dvojhláskami.

Pravopisná změna c ► ç

U sloves končících na –er:

conhecer

conhe ço

conhecemos

conheces

conheceis

conhece

conhecem

Stejnou pravopisnou změnu vykazují také slovesa adoecer „onemocnět“ (1.os.sg. ► adoeço), agradecer „poděkovat“ (1.os.sg. ► agradeço), convencer „přesvědčit“ (1.os.sg. ► convenço), entristecer „zesmutnět“ (1.os.sg. ► entristeço), estabelecer „stanovit“ (1.os.sg. ► estabeleço), estremecer „třást se“ (1.os.sg. ► estremeço), favorecer „podpořit“ (1.os.sg. ► favoreço), merecer „zasloužit si“ (1.os.sg. ► mereço), oferecer „nabídnout“ (1.os.sg. ► ofereço), parecer „zdát se“ (1.os.sg. ► pareço), perecer „zahynout“(1.os.sg. ► pereço), pertencer „patřit“ (1.os.sg. ► pertenço), tecer „tkát“ (1.os.sg. ► teço), torcer „kroutit“ (1.os.sg. ► torço), vencer „přemoci, porazit“ (1.os.sg. ► venço).

Pravopisná změna g ► j

U sloves končících na –er/-ir: „

dirigir

diri jo

dirigimos

diriges

dirigis

dirige

dirigem

Tuto pravopisnou změnu vykazují také následující slovesa: abranger „zahrnout“ (1. os.sg. ► abranjo), afligir „zarmoutit“ (1.os.sg. ► aflijo), atingir „dosáhnout“ (1.os.sg. ► atinjo), cingir „opásat“ (1.os.sg. ► cinjo), corrigir „opravit“ (1.os.sg. ► corrijo), exigir „vyžádat“ (1.os.sg. ► exijo), fugir „utéci“ (1.os.sg. ► fujo), proteger „chránit“ (1.os.sg. ► protejo), tingir „barvit“ (1.os.sg. ► tinjo).

Pravopisná změna kmenu gui, gue ► go

K této změně dochází u sloves končících na –guir a -guer, která se v 1.osobě jednotného čísla přítomného času oznamovacího způsobu mění na „go“: distingo (od distinguir “rozlišit“), ergo (od erguer “vztyčit“), extingo (od extinguir “uhasit“), soergo, (od soerguer “vztyčit“) atd.

Přízvuk u sloves s kmenovými dvojhláskami

Některé kmenové dvojhlásky mají přízvuk na první samohlásce, jiné na druhé samohlásce. Do první skupiny patří: desmaiar „omdlít“, ensaiar „zkoušet“, causar „zapříčinit“, amiudar „drobit“, enviuvar „ovdovět“.

desmaiar

desmaio

desmaiamos

desmaias

desmaiais

desmaia

desmaiam

Do druhé skupiny pak patří slovesa s přízvukem na druhé samohlásce, který je také graficky označen v 1. 2. 3. os. j.č. a ve 3.os.pl.: enraizar „zakořenit, zapustit kořeny“, saudar „zdravit“, ajuizar „soudit“, arruinar „ničit“, europeizar „poevropštit“, reunir „sejít se“ a proibir „zakázat“.

enraizar

enra ízo

enraizamos

enra ízas

enraizais

enra íza

enra ízam

saudar

sa údo

saudamos

sa údas

saudais

sa úda

sa údam

ajuizar

aju ízo

ajuizamos

aju ízas

ajuizais

aju íza

aju ízam

arruinar

arru íno

arruinamos

arru ínas

arruinais

arru ína

arru ínam

europeizar

europe ízo

europeizamos

europe ízas

europeizais

europe íza

europe ízam

reunir

re úno

reunimos

re únes

reunis

re úne

re únem

proibir

pro íbo

proibimos

pro íbes

proibis

pro íbe

pro íbem

5.1.1.3. Nepravidelná slovesa

1. Slovesa ukončená na –ear

U těchto sloves se mění samohláska -e- na dvohlásku ei v přízvučné slabice.

passear

pass eio

passeamos

pass eias

passeais

pass eia

pass eiam

Stejně se časují ve všech osobách i dále uvedená slovesa, u nichž zmiňujeme pouze 1.os.sg (tvary v ostatních osobách jsou shodné s flekcí vzorového slovesa): alhear „odcizit“ (1.os.sg. ► alheio), ansiar „dychtit, toužit“ (1.os.sg. ► anseio), bambolear „vrávorat“ (1.os.sg. ► bamboleio), basear „zakládat“ (1.os.sg. ► baseio), cear „večeřet“ (1.os.sg. ► ceio), golpear „bušit“ (1.os.sg. ► golpeio), homenagear „vzdát hold“ (1.os.sg. ► homenageio), incendiar „zapálit (požár)“ (1.os.sg. ► incendeio), nomear „jmenovat“ (1.os.sg. ► nomeio), pentear „česat“ (1.os.sg. ► penteio), recear „bát se“ (1.os.sg. ► receio), remediar „opravit“ (1.os.sg. ► remedeio), saborear „ochutnávat“ (1.os.sg. ► saboreio), chatear „otravovat“ (1.os.sg. ► chateio), atd.

2. Slovesa ukončená na -iar

U slovesa odiar "nenávidět" se mění samohláska -i- na dvohlásku ei:

odiar „nenávidět“

od eio

odiamos

od eias

odiais

od eia

od eiam

Většina sloves ukončených na -iar jsou však pravidelná: „abreviar“ zkrátit, adiar „odložit“, afiar „brousit“, copiar „opsat“, denunciar „udat“, depreciar „opovrhovat“, desviar „svést z cesty“, enviar „poslat“, financiar „financovat“, apreciar „ocenit“, assobiar „hvízdat“, caluniar „pomluvit“, contrariar „odporovat“, confiar „důvěřovat“, iniciar „začít“, negociar „vyjednávat“, atd.

3. Slovesa se změnou kmenové samohlásky v přízvučné slabice

3.1. U některých sloves na –ir se kmenové –e-- mění na –i- v 1. os.sg.:

vestir „obléci se“

-e- ► -i-

v isto

vestimos

vestes

vestis

veste

vestem

Stejným způsobem se časují: advertir „upozornit“ (1. os. sg. ► advirto), competir „soutěžit“ (1. os. sg. ► compito), conferir „udělit“ (1. os. sg. ► confiro), mentir „lhát“ (1. os. sg. ► minto), preferir „dát přednost“ (1. os. sg. ► prefiro), referir „referovat“ (1. os. sg. ► refiro), seguir „následovat“ (1. os. sg. ► sigo), sentir „cítit“ (1. os. sg. ► sinto), divertir „bavit se“ (1. os. sg. ► divirto), emergir „čnít“ (1. os. sg. ► emirjo/emerjo), servir „sloužit“ (1. os. sg. ► sirvo), repetir „opakovat“ (1. os. sg. ► repito), sugerir „navrhnout“ (1. os. sg. ► sugiro), atd.

3.2. U sloves na –ir se může změnit kmenové –o- na –u- v  1. os. sg. :

cobrir „krýt“

-o- ► -u-

c ubro

cobrimos

cobres

cobris

cobre

cobrem

Stejným způsobem se časují: descobrir „odhalit“ (1. os. sg. ► descubro),, dormir „spát“ (1. os. sg. ► durmo), tossir „kašlat“ (1. os. sg. ► tusso).

3.3. U sloves na –ir se může měnit kmenové –u- na –o- ve 2.os.sg. a ve 3. os. sg. a.pl.:

acudir „přiběhnout“

-u- ► -o-

acudo

acudimos

ac odes

acudis

ac ode

ac odem

Stejným způsobem se časují: consumir „spotřebovat“ (nepravidelné tvary 2.os.sg. a 3.os.sg.a pl. jsou: consomes, consome, consomem), cuspir „plivat“ (nepravidelné tvary jsou: cospes, cospe, cospem), fugir „utéci“ (nepravidelné tvary jsou: foges, foge, fogem), sacudir „třást“ (nepravidelné tvary jsou: sacodes, sacode, sacodem), subir „stoupat“ (nepravidelné tvary jsou: sobes, sobe, sobem), sumir „zmizet“ (nepravidelné tvary jsou: somes, some, somem), atd.

Většina sloves s kmenovým u se však časuje pravidelně: assumir „ujmout“, cumprir „plnit“, iludir „oklamat“, nutrir „živit“, presumir „předpokládat“, suprir „nahradit“, surgir „vyvstat“, unir „sjednotit“, zumbir „bzučet“, zunir „svištět“, atd.

3.4. U sloves na –ir se může měnit kmenové –i- na –e- ve 2. os. sg. a ve 3.os. sg. a pl.:

frigir „smažit“

-i- ► -e-

frijo

frigimos

fr eges

frigis

fr ege

fr egem

4. Slovesa se změnou e/es na –is/ i ve 2. a 3. os. sg.

4.1. Slovesa ukončená na –oer mají tvary ukončené na –is /-i ve 2.a 3.os.sg.:

moer „mlít“

môo

moemos

m óis

moeis

m ói

moem

Stejným způsobem se časují: condoer-se „smilovat se“, corroer „nahlodávat“, esmoer „přežvykovat“, remoer „přemílat“, doer „bolet“, roer „hryzat“, atd.

4.2. Slovesa ukončená na –uir mají tvary ukončené na –is /-i ve 2.a 3.os.sg.:

atribuir „přisoudit“

atribuo

atribuímos

atribu is

atribuís

atribu i

atribuem

Stejně se časují také následující slovesa: concluir „uzavřít“, contribuir „přispět“, diminuir „zmenšit“, incluir „zahrnout“, possuir „vlastnit“, restituir „restituovat“, substituir „nahradit“, excluir „vyloučit“, usufruir „užívat“, atd.

Sloveso construir „konstruovat, stavět“ může mít jak pravidelné tak nepravidelné časování:

construir „přisoudit“ (běžnější)

construir „přisoudit“ (méně obvyklé)

construo

construímos

construo

construímos

constr óis

construís

constr uis

construís

constr ói

constr oem

constr ui

constr uem

Ve slovese arguir „obviňovat“ je tvar 2. – 3.os.sg. ukončený na –is/-i a ve 2. os. sg. a ve  3. os. sg. a pl. se mění –gu- mění na –gú-:

arguir „obviňovat“

arguo

arguimos

arg úis

arguis

arg úi

arg úem

4.3. Slovesa zakončená na –air:

Slovesa zakončený na -air jsou nepravidelná ve 2.a 3.os.sg., kde mají zakončení na –is/-i.

cair „padat“

caio

caímos

ca is

caís

ca i

caem

Stejně se časují: abstrair „abstrahovat“ (nepravidelné tvary jsou: abstrais, abstrai), atrair „přitáhnout“ (nepravidelné tvary jsou: atrais, atrai), extrair „vytěžit“ (nepravidelné tvary jsou: extrais, extrai), contrair „stáhnout“ (nepravidelné tvary jsou: contrais, contrai), recair „znovuupadnout do“ (nepravidelné tvary jsou: recais, recai), sair „odejít“ (nepravidelné tvary jsou: sais, sai), trair „zradit“ (nepravidelné tvary jsou: trais, trai), atd.

5. Slovesa zakončená na -uzir a -azer

Tato slovesa mají ve tvaru 3.os.sg. zkrácený tvar (bez koncové samohlásky –e)

conduzir „řídit“

conduzo

conduzimos

conduzes

conduzis

conduz

conduzem

aprazer „líbit se“

aprazo

aprazemos

aprazes

aprazeis

apraz

aprazem

Stejně se časují také následující slovesa: aduzir „uvést“ (3.os.sg. ► aduz), deduzir „vyvodit“ (3.os.sg. ► deduz), introduzir „uvést“ (3.os.sg. ► introduz), produzir „vyrobit“ (3.os.sg. ► produz), reproduzir „rozmnožit“ (3.os.sg. ► reproduz), seduzir „svést“ (3. os.sg. ► seduz), traduzir „přeložit“ (3.os.sg. ► traduz), jazer „ležet“ (3.os.sg. ► jaz), adjazer „setrvat u“ (3.os.sg. ► adjaz), desprazer „nelíbit se“ (3.os.sg. ► despraz), comprazer „vyhovět“ (3.os.sg. ► compraz), atd.

6. Slovesa s nepravidelnou 1. osobou jednotného čísla

medir „měřit“

meço

medimos

medes

medis

mede

medem

ouvir „slyšet“

ouço/oiço

ouvimos

ouves

ouvis

ouve

ouvem

pedir „žádat“

peço

pedimos

pedes

pedis

pede

pedem

valer „mít ceny“

valho

valemos

vales

valeis

vale

valem

perder „ztratit“

perco

perdemos

perdes

perdeis

perde

perdem

poder „moci“

posso

podemos

podes

podeis

pode

podem

caber „vlézt se“

caibo

cabemos

cabes

cabeis

cabe

cabem

Stejně se časují i slovesa odvozená: ouvir → entreouvir „zaslechnout“ (1. os. sg. ► entreouço), pedir → impedir „zabránit“ (1. os. sg. ► impeço), pedir → despedir „propustit“ (1. os. sg. ► despeço), pedir → expedir „zaslat“ (1. os. sg. ► expeço), valer → desvaler „nepodporovat“ a valer → equivaler „rovnat se“ (1. os. sg. ► desvalho, equivalho).

7. Slovesa s nepravidelnou 1. os.sg. a 2. a 3 os.pl

crer „věřit“

creio

cremos

crês

credes

crê

crêem

ler „číst“

leio

lemos

lês

ledes

lê

lêem

rir „smát se“

rio

rimos

ris

rides

ri

riem

ver „vidět“

vejo

vemos

vês

vedes

vê

vêem

Podle těchto sloves se časují také sloves odvozená: crer → descrer „nevěřit“ (descreio, descrês, descrê, descremos, descredes, descrêm), ler → reler „znovu číst“ (releio, relês, relê, relemos, reledes, relêem), rir → sorrir „usmívat se“ (sorrio, sorris, sorri, sorrimos, sorrides, sorriem), ver → antever „předcházet“ (antevejo, antevês, antevê, antevemos, antevedes, antevêem), ver → entrever „zahlédnout“ (entrevejo, entrevês, entrevê, entrevemos,entrevedes, entrevêem), ver → prever „předvídat“ (prevejo, prevês, prevê, prevemos, prevedes, prevêem), ver → rever „znovu vidět“ (revejo, revês, revê, revemos, revedes, revêem) a ver → prover „vybavit, zásobit se“ (provejo, provês, provê, provemos, provedes, provêem).

8. Ostatní slovesa s nepravidelností v přítomném čase

dar „dát“

dou

damos

dás

dais

dá

dão

Sloveso circundar „objíždět, obcházet“, odvozené od slovesa dar, se však časují pravidelně.

estar „být“

estou

estamos

estás

estais

está

estão

haver „být, mít“

hei

havemos

hás

haveis

há

hão

ir „jít“

vou

vamos

vais

ides

vai

vão

dizer „říct“

digo

dizemos

dizes

dizeis

diz

dizem

Stejným způsobem se časují také odvozeniny: condizer „být v souladu“ (1. os. sg. ► condigo; 3. os. sg. ► condiz), contradizer „protiřečit“ (1. os. sg. ► contradigo; 3. os. sg. ► contradiz), desdizer „popřít“ (1. os. sg. ► desdigo; 3. os. sg. ► desdiz), entredizer „říkat pro sebe“ (1.os. sg. ► entredigo; 3. os. sg. ► entrediz), maldizer „proklínat“ (1. os. sg. ► maldigo; 3. os. sg. ► maldiz), predizer „předvídat“ (1. os. sg. ► predigo; 3. os. sg. ► prediz), redizer „znovu opakovat“ (1. os. sg. ► redigo; 3. os. sg. ► rediz), atd.

fazer „dělat“

faço

fazemos

fazes

fazeis

faz

fazem

Stejným způsobem se časují také odvozeniny: desfazer „rozdělat“ (1. os. sg. ► desfaço; 3. os. sg. ► desfaz), malfazer „škodit“ (1. os. sg. ► malfaço; 3. os. sg. ► malfaz), perfazer „obnášet“ (1. os. sg. ► perfaço; 3. os. sg. ► perfaz), refazer „předělat“ (1. os. sg. ► refaço; 3. os. sg. ► refaz), satisfazer „vyhovět“ (1. os. sg. ► satisfaço; 3. os. sg. ► satisfaz), atd.

trazer „přinést“

trago

trazemos

trazes

trazeis

traz

trazem

querer „chtít“

quero

queremos

queres

quereis

quer

querem

requerer „žádat“

requeiro

requeremos

requeres

requereis

requer

requerem

saber „vědět“

sei

sabemos

sabes

sabeis

sabe

sabem

pôr „položit“

ponho

pomos

pões

pondes

põe

põem

Stejným způsobem se časují také odvozeniny:: antepor „dát přednost“ (anteponho, antepões, antepõe, antepomos, antepondes, antepõem), apor „připojit“ (aponho, apões, apõe, apomos, apondes, apõem), decompor „rozložit“ (decomponho, decompões, decompõe, decompomos, decompondes, decompõem), expor „vyložit“ (exponho, expões, expõe, expomos, expondes, expõem), impor „vnutit“ (imponho, impões, impõe, impomos, impondes, impõem), indispor „rozčilit“ (indisponho, indispões, indispõe, indispomos, indispondes, indispõem), opor „postavit do cesty“ (oponho, opões, opõe, opomos, opondes, opõem), pressupor „předpokládat“ (pressuponho, pressupões, pressupõe, pressupomos, pressupondes, pressupõem), repor „nahradit“ (reponho, repões, repõe, repomos, repondes, repõem), sobrepor „položit na sebe“ (sobreponho, sobrepões, sobrepõe, sobrepomos, sobrepondes, sobrepõem), supor „předpokládat“ (suponho, supões, supõe, supomos, supondes, supõem) a transpor „překročit“ (transponho, transpões, transpõe, transpomos, transpondes, transpõem), atd.

ser „být“

sou

somos

és

sois

é

são

ter „mít“

tenho

temos

tens

tendes

tem

têm

Stejným způsobem se časují také odvozeniny: abster-se „zdržet se“ (abstenho-me, absténs-te, abstém-se, abstemo-nos, abstende-vos, abstêm-se), conter „obsahovat“ (1.os.sg. contém, 3.os.sg contêm), deter „zadržet“ (detenho, deténs, detém, detemos, detendes, detêm), entreter „bavit“ (entretenho, entreténs, entretém, entretemos, entretendes, entretêm), manter „udržet“ (mantenho, manténs, mantém, mantemos, mantendes, mantêm), obter „získat“ (obtenho, obténs, obtém, obtemos, obtendes, obtêm), reter „zadržet“ (retenho, reténs, retém, retemos, retendes, retêm), suster „podepřít“ (sustenho, susténs, sustém, sustemos, sustendes, sustêm), atd.

vir „přijít“

venho

vimos

vens

vindes

vem

vêm

Podobně se časuje také advir „přihodit se“ (3.os.sg. advém, 3.os.sg. advêm), contravir „odvětit (contravenho, contravéns, contravém, contravimos, contravindes, contravêm), porušit“, intervir „zasáhnout“ (intervenho, intervéns, intervém, intervimos, intervindes, intervêm) a provir „pocházet“ (provenho, provéns, provém, provimos, provindes, provêm).

5.1.2. Sémantický rozbor přítomného času

Temporální význam prézentní charakterizuje děj jako současný, s výpovědní událostí.[78] Přítomným časem se vyjadřují:

a) děje probíhající v přítomnosti („o presente momentâneo“):

Moro em Brno. „Žiji v Brně.“ / Sinto-me melhor. „Cítím se lépe.“;

b) děje iterativní/habituální („o presente habitual/frequentativo“), které se často nacházejí ve spojení s frekvenčním příslovcem às vezes „někdy“, normalmente „obvykle“, habitualmente „obvykle“, sempre „vždy“, todos os anos „každoročně“, todos os dias „každý den“, apod.

Esqueço-me sempre do nome do pastel. „Vždy zapomenu, jak se jmenuje ten zákusek.“;

c) děje gnómické („o presente gnómico“), což jsou všeobecně platné skutečnosti, obsahující obecná tvrzení, která přesahují časově výpovědní událost.

O mel pode causar alergia.

„Med může způsobovat alergii.“;

d) děje minulé („presente narrativo“). V tomto případě jde o tzv. historický prézent. V tomto případě se přítomný čas používá k  tzv. „temporální aktualizaci“[79],

No ano seguinte publica o seu último romance.

„O rok později vydal svůj poslední román.“

e) děje budoucí („presente futuro“) je z hlediska stylistického asertivnějším vyjádřením jistoty, že se uskuteční děj budoucí. Často také nahrazuje rozkazovací způsob.

Vou a Portugal no próximo ano.

„Příští rok pojedu do Portugalska.“

Agora estudas, está bem?

„Teď se uč, ano?

Časové rozpětí prézentu může být tedy různé, často i časově neohraničené. Přítomný čas vyjadřuje atélické události, procesy a stavy fázové i nefázové. Pouze v některých případech se děj vyjádřený přítomným časem vztahuje přímo k bodu výpovědní události. Je to například tehdy, když je součástí tzv. performativní výpovědi[80] nebo je-li pro aktuální durativnost použitá fázová perifráze estar+a+infinitiv („presente progressivo“), která charakterizuje děj jako aktuálně probíhající.

A criança está a chorar.

„Dítě pláče.“

Prometo que não vou dizer nada a ninguém.

„Slibuji, nikomu nic neřeknu.“

5.2. IMPERFEKTUM

5.2.1. Morfematická struktura

5.2.1.1. Slovesa pravidelná

Imperfektum (port. imperfeito) se tvoří u pravidelných sloves odtržením koncovek –ar,-er,-ir od infinitivu a připojením imperfektních exponentů k lexematickému základu. U sloves zakončených na –er a –ir je flekční paradigma stejné:

U sloves končících na –ar:

-ava

-ávamos

andar

and ava

and ávamos

-avas

-áveis

and avas

and áveis

-ava

-avam

and ava

and avam

Slovesa končící na –er.

-ia

-íamos

viver

viv ia

viv íamos

-ias

-íeis

viv ias

viv íeis

-ia

-iam

viv ia

viv iam

U sloves končících na –ir:

-ia

-íamos

partir

part ia

part íamos

-ias

-íeis

part ias

part íeis

-ia

-iam

part ia

part iam

5.2.1.2. Slovesa nepravidelná

Slovesa, která mají nepravidelné časování v imperfektním čase, jsou následující: pôr, ser, ter a vir. Také slovesa odvozená vykazují stejnou nepravidelnost v konjugaci a jsou uvedena vždy pod tabulkou příslušného slovesa.

pôr „položit“

punha

púnhamos

punhas

púnheis

punha

punham

Stejně se časují take slovesa odvozená[81]: antepor „dát přednost“ (1.os.sg. ► antepunha), apor „připojit“ (1.os.sg. ► apunha), decompor „rozložit“ (1.os.sg. ► decompunha), expor „vyložit“ (1.os.sg. ► expunha), impor „vnutit“ (1.os.sg. ► impunha), indispor „rozčilit“ (1.os.sg. ► indispunha), opor „postavit do cesty“ (1.os.sg. ► opunha), pressupor „předpokládat“ (1.os.sg. ► pressupunha), repor „nahradit“ (1.os.sg. ► repunha), sobrepor „položit na sebe“ (1.os.sg. ► sobrepunha), supor „předpokládat“ (1.os.sg. ► supunha), transpor „překročit“ (1.os.sg. ► transpunha), atd.

ser „být“

era

éramos

eras

éreis

era

eram

ter „mít“

tinha

tínhamos

tinhas

tínheis

tinha

tinham

Podobně se časují take slovesa odvozená[82]: abster-se „zdržet se“, (1.os.sg. ► abstinha-me), conter „obsahovat“ (1.os.sg. ► continha), deter „zadržet“ (1.os.sg. ► detinha), entreter „bavit“ (1.os.sg. ► entretinha), manter „udržet“ (1.os.sg. ► mantinha), obter „získat“ (1.os.sg. ► obtinha), reter „zadržet“ (1.os.sg. ► retinha), suster „podepřít“ (1.os.sg. ► sustinha), atd.

vir „přijít“

vinha

vínhamos

vinhas

vínheis

vinha

vinham

Podobně se časují take slovesa odvozená[83]: advir „přihodit se“ (1.os.sg. ► advinha), contravir „odvětit, porušit“ (1.os.sg. ► contravinha), intervir „zasáhnout“ (1.os.sg. ► intervinha), provir „pocházet“ (1.os.sg. ► provinha), atd.

5.2.2. Sémantický rozbor imperfekta

Imperfektum se překládá do češtiny obvykle jako nedokonavé sloveso. „Charakterizuje děj predikátoru jako předcházející před výpovědní událostí, aspektově imperfektivní, bez vztahu k přítomnosti. Má tedy temporální význam neaktuální.“[84]

Imperfektum se používá pro vyjádření:

a) atélických událostí a stavů, tedy dějů časově neohraničených:

Não me lembrava de nada.

„Na nic jsem si nevzpomínal.“;

b) repetitivních dějů a událostí, které se v minulosti v pravidelných intervalech opakovaly, ale nezasahují do výpovědní události, tzn., že mohou implikovat možnou terminativnost a mají pluralizační povahu, jak ukazuje následující schéma:

Íamos à praia todas as tardes.

„Chodívali jsme na pláž každé odpoledne.“;

Pozn: VÚ je zkratka výpovědní události, tedy momentu, kdy je vyslovena výpověď (obsah promluvy).

c) procesuálně pojatých okolností děje, tedy k popisu okolností, vlastností a stavů v minulosti, které časově přesahují děj druhé věty. Imperfektum má kurzivní povahu a v češtině se obykle používá v překladu často nedokonavé sloveso:

Tinha treze anos quando emigrámos do país.

„Bylo mi třináct let, když jsme emigrovali.“

Era meia-noite quando alguém bateu a porta.

„Byla půlnoc, když někdo zaklepal.“

Zavadil, Čermák navrhují kontrolní otázku pro čas imperfektní: „Co se přitom dělo?“ Zatímco pro čas perfektní dokonavý by mohl mít kontrolní otázku „co se přitom stalo?“.[85]

d) současně probíhajících kopréteritních kurzivních atelických dějů[86].

Enquanto o João lia, a Teresa tocava piano.

„Zatímco si Jan četl, Tereza hrála na piáno.“

e) zdvořilého nebo skromného přání:

Preferia falar com o senhor Silva. „Raději bych mluvil s panem Silvou.“ ;

f) podmiňovacího způsobu, a to v mluvené i psané evropské portugalštině, kde zcela jednoznačně převažuje a nemá hodnotu nižšího stylu. V brazilské portugalštině je tento jev však velmi neobvyklý.

Dava-te mais dinheiro, mas não tenho.

„Dal bych ti více peněz, ale nemám.“;

g) souslednosti časové, v rámci které vyjadřuje současnost vzhledem k větě hlavní minulém čase. V češtině se však použije přítomný čas.

h) aktuální durativnosti v minulosti za pomoci časové transpozice perifrastické vazby estar+a+infinitiv, která charakterizuje děj jako aktuálně probíhající v momentě, kdy se odehrál děj druhé věty. V češtině se často používá výrazu „zrovna“.

Estava a tomar banho quando telefonaste.

„Zrovna jsem se koupal, když jsi volal.“

5.3. ČAS MINULÝ JEDNODUCHÝ

5.3.1. Morfematická struktura

5.3.1.1. Slovesa pravidelná

Minulý čas jednoduchý (port. pretérito perfeito simples) se tvoří u pravidelných sloves odtržením koncovek –ar,-er,-ir od infinitivu a připojením následujících perfektních exponentů:

1. konjugační třída (slovesa zakončená na –ar)[87]

-ei

-ámos^88

andar

and ei

and ámos

-aste

-astes

and aste

and astes^89

-ou

-aram

and ou

and aram

2. konjugační třída (slovesa zakoncená na –er)[88]

-i

-emos

viver

viv i

viv emos

-este

-estes

viv este

viv estes

-eu

-eram

viv eu

viv eram

3. konjugační třída (slovesa zakončená na –ir)

-i

- imos

partir

part i

part imos

- iste

- istes

part iste

par tistes

- iu

- iram

part iu

part iram

5.3.1.2. Slovesa pravidelná s pravopisnou změnou

Stejně jako u přítomného času i u času minulého vykazují některá slovesa pravopisné změny a to z fonetických důvodů pro to, aby si uchovala stejnou výslovnost kmenových souhlásek. Tyto pravopisné změny se týkají zejména tvarů 1. os. sg.

Pravopisná změna c ► qu

tocar

to quei

tocámos

tocaste

tocastes

tocou

tocaram

Do této skupiny patří slovesa aplicar „použít, aplikovat, přiložit“ (1.os.sg. ► apliquei), arrancar „vytrhnout“ (1.os.sg. ► arranquei), atacar „zaútočit“ (1.os.sg. ► ataquei), certificar „potvrdit“ (1.os.sg. ► certifiquei), complicar „komplikovat“ (1.os.sg. ► compliquei), duplicar „zdvojnásobit“ (1.os.sg. ► dupliquei), educar „vychovat“ (1.os.sg. ► eduquei), explicar „vysvětlit“ (1.os.sg. ► expliquei), ficar „zůstat“ (1.os.sg. ► fiquei), identificar „ztotožnit“ (1.os.sg. ► identifiquei), modificar „změnit“(1.os.sg. ► modifiquei), multiplicar „znásobit“ (1.os.sg. ► multipliquei), secar „schnout“ (1.os.sg. ► sequei), suplicar „žadonit“ (1.os.sg. ► supliquei), atd.

Pravopisná změna ç ► c

começar

come cei

começámos

começaste

começastes

começou

começaram

Do této skupiny patří slovesa alcançar „dosáhnout“ (1.os.sg. ► alcancei), almoçar „obědvat“ (1.os.sg. ► almocei), ameaçar „hrozit“ (1.os.sg. ► ameacei), dançar „tančit“ (1.os.sg. ► dancei), realçar „zvednout“ (1.os.sg. ► realcei), troçar „zesměšnit“ (1.os.sg. ► trocei), tropeçar „klopýtnout“ (1.os.sg. ► tropecei), atd.

Pravopisná změna g ► gue

chegar

cheguei

chegámos

chegaste

chegastes

chegou

chegaram

Stejně se časují také slovesa následující: apagar „zhasnout, vypnout“ (1.os.sg. ► apaguei), estragar „zničit, zkazit“ (1.os.sg. ► estraguei), julgar „myslet si, domnívat se“ (1.os.sg. ► julguei), ligar „zapnout, spojit“ (1.os.sg. ► liguei), mastigar „žvýkat“ (1.os.sg. ► mastiguei), negar „popřít“ (1.os.sg. ► neguei), pagar „platit“ (1.os.sg. ► paguei), jogar „hrát“ (1.os.sg. ► joguei).

5.3.1.3. Nepravidelná slovesa

Slovesa s nepravidelným časem minulým mohou být rozděleny do 4 skupin:

1. slovesa, která mají shodný tvar v 1. a 3. os. sg.:

caber „vejít se“

coube

coubemos

coubeste

coubestes

coube

couberam

Stejně se časuje také descaber „být nevhodný“.

saber „vědět, umět, znát“

soube

soubemos

soubeste

soubestes

soube

souberam

haver „být/mít“

houve

houvemos

houveste

houvestes

houve

houveram

dizer „říci“

disse

dissemos

disseste

dissestes

disse

disseram

Stejně se časují take slovesa: condizer „být v souladu“ (1.a 3.os.sg. ► condisse), contradizer „protiřečit“ (1.a 3.os.sg. ► contradisse), desdizer „popřít“ (1.a 3.os.sg. ► desdisse), entredizer „říkat pro sebe“ (1.a 3.os.sg. ► entredisse), maldizer „proklínat“ (1.a 3.os.sg. ► maldisse), predizer „předvídat“ (1.a 3.os.sg. ► predisse), redizer „znovu opakovat“ (1.a 3.os.sg. ► redisse), atd.

trazer „přinést“

trouxe

trouxemos

trouxeste

trouxestes

trouxe

trouxeram

querer „chtít“

quis

quisemos

quiseste

quisestes

quis

quiseram

Pozor: sloveso requerer „žádat“ je slovesem pravidelným a v minulém čase mná tvary: requeri, requereste, requereu, requeremos, requerestes, requereram.

2. slovesa, která mají v1.os.sg. samohlásku i a ve 3.os.sg. samohlásku e:

estar „být“

estive

estivemos

estiveste

estivestes

esteve

estiveram

ter „mít“

tive

tivemos

tiveste

tivestes

teve

tiveram

Podobně se časují slovesa abster-se „zdržet se“ (1 os.sg. ► abstive-me; 3 os.sg. ► absteve-se), conter „obsahovat“ (1 os.sg. ► contive; 3 os.sg. ► conteve), deter „zadržet“ (1 os.sg. ► detive; 3 os.sg. ► deteve), entreter „bavit“ (1 os.sg. ► entretive; 3 os.sg. ► entreteve), manter „udržet“ (1 os.sg. ► mantive; 3 os.sg. ► manteve), obter „získat“ (1 os.sg. ► obtive; 3 os.sg. ► obteve), reter „zadržet“ (1 os.sg. ► retive; 3 os.sg. ► reteve), suster „podepřít“ (1 os.sg. ► sustive; 3 os.sg. ► susteve), atd.

fazer „dělat“

fiz

fizemos

fizeste

fizestes

fez

fizeram

Stejnou nepravidelnost vykazují slovesa desfazer „rozdělat“ (1 os.sg. ► desfiz; 3 os.sg. ► desfez), malfazer „škodit“ (1 os.sg. ► malfiz; 3 os.sg. ► malfez), perfazer „obnášet“ (1 os.sg. ► perfiz; 3 os.sg. ► perfez), refazer „předělat“ (1 os.sg. ► refiz; 3 os.sg. ► refez), satisfazer „vyhovět“ (1 os.sg. ► satisfiz; 3 os.sg. ► satisfez), atd.

3. slovesa, která mají v1.os.sg. samohlásku u a ve 3.os.sg. samohlásku o:

ir „jít“ / ser „být“

f ui

fomos

foste

fostes

f oi

foram

poder „moci“

p ude

pudemos

pudeste

pudestes

p ôde

puderam

pôr

pus

pusemos

puseste

pusestes

pôs

puseram

Stejně se časují také: antepor „dát přednost“ (1 os.sg. ► antepus; 3 os.sg. ► antepôs), apor „připojit“ (1 os.sg. ► apus; 3 os.sg. ► apôs), decompor „rozložit“ (1 os.sg. ► decompus; 3 os.sg. ► decompôs), expor „vyložit“ (1 os.sg. ► expus; 3 os.sg. ► expôs), impor „vnutit“ (1 os.sg. ► impus; 3 os.sg. ► impôs), indispor „rozčilit“ (1 os.sg. ► indispus; 3 os.sg. ► indispôs), opor „postavit do cesty“ (1 os.sg. ► opus; 3 os.sg. ► opôs), pressupor „předpokládat“ (1 os.sg. ► pressupus; 3 os.sg. ► pressupôs), repor „nahradit“ (1 os.sg. ► repus; 3 os.sg. ► repôs), sobrepor „položit na sebe“ (1 os.sg. ► sobrepus; 3 os.sg. ► sobrepôs), supor „předpokládat“ (1 os.sg. ► supus; 3 os.sg. ► supôs), transpor „překročit“ (1 os.sg. ► transpus; 3 os.sg. ► transpôs), atd.

4. ostatní nepravidelná slovesa:

ver „vidět“

v i

vimos

v iste

vistes

v iu

viram

Stejně se časují také antever „předvídat“, entrever „zahlédnout“ a rever „znovu vidět“. Slovesa prover „vybavit, zásobit“ a desprover „zbavit“, která se časují jako ver v přítomném čase indikativu a konjunktivu, jsou však v jednoduchém čase minulém pravidelná. Sloveso prover má tedy v minulém čase jednoduchém tvary: provi, proveste, proveu, provemos, provestes, proveram; sloveso desprover má pak v tomto čase tvary: desprovi, desproveste, desproveu, desprovemos, desprovestes, desproveram.

dar „dát“

dei

demos

deste

destes

deu

deram

Sloveso circundar „objíždět, obcházet“ se časuje v minulém čase jednoduchém pravidelně a má tvary: circundei, circundaste, circundou, circundámos, circundastes, circundaram.

vir „přijít“

vim

viemos

vieste

viestes

veio

vieram

Slovesa odvozená vykazující tuto nepravidelnost jsou: advir „přihodit se“ (advim, advieste, adveio, adviemos, adviestes, advieram), contravir „odvětit, porušit“ (contravim, contravieste, contraveio, contraviemos, contraviestes, contravieram), intervir „zasáhnout“ (intervim, intervieste, interveio, interviemos, interviestes, intervieram), provir „pocházet“ (provim, provieste, proveio, proviemos, proviestes, provieram), atd.

Pozor: Často dochází k záměně tvarů sloves ver a vir v minulém čas jednoduchém.

vir „přijít“

ver „vidět“ (podle vzoru ouvir „slyšet)

vim

viemos

vi/ouvi

vimos/ouvimos

vieste

viestes

viste/ouviste

vistes/ouvistes

veio

vieram

viu/ouviu

viram/ouviram

5.3.2. Sémantický rozbor jednoduchého času minulého

Čas jednoduchý minulý má vidový význam perfektní a neaktuální. Sloveso v tomto čase vyjadřuje tedy děj dokonavý, který předchází výpovědní události. Jeho vidově perfektivní povaha je většinou blíže určená časovými příslovci jako ontem „včera“, no ano passado „loni“, no mês passado „minulý měsíc“, atd.

Časem jednuduchým minulým se vyjadřují také ukončené přírodní jevy s durativní povahou. V češtině jim však většinou odpovídají tvary nedokonavé:

Ontem nevou/choveu.

„Včera snežilo/pršelo.

Také děje, které měly v minulosti delší dobu trvání implikující terminativnost, se vyjadřují minulým časem jednoduchým.

portugalština

čeština

konkluzivnost → perfektní

durativnost → imperfektní

Estudou em Lisboa.

„Studoval v Lisabonu“.

O Rui tocou piano.

„Rui hrál na piano.“

B. Zavadil to vysvětluje tak, že: „děj aspektově pojatý jako perfektivní může implikovat různé časové rozpětí, je však prezentován celostně, globálně. Proto je nutné rozlišovat perfektivnost (aspektový význam) a durativnost (význam kategorie povahy slovesného děje). Překlad do češtiny není vždy spolehlivým vodítkem, protože obě kategorie jsou zde organizovány poněkud odlišně: povaha slovesného děje je v češtině podřízena vidu, což se projevuje v tom, že sloveso s významem nekonkluzivním nebo s durativním významem povahy slovesného děje se vyskytuje pouze v tvaru nedokonavém, dokonavý tvar nepřipouští. Proto sloveso „studovat“ má v minulém čase pouze tvary „studoval jsem“, „studoval jsi“, atd. V portugalštině se obě dvě kategorie kombinují, takže každý slovesný děj (včetně sloves s významem nekonkluzivním nebo děje sloves s durativní povahou slovesného děje), lze pojímat bud perfektivně nebo imperfektivně. Proto sloveso „estudar“ může znamenat i „studovat“, přestože je ukončený.“ [89]

V tomto ohledu je dobré si připomenout, že vyjádřit kurzivnost perfektivního děje je možné za pomoci perifrastické vazby: estive a +infinitiv, která nejvíce odpovídá tvaru „studoval jsem“ a vyjadřuje kurzivnost i konkluzivnost. Děj je chápán jako celostní a ohraničený většinou okolnostním určením nebo kontextem, ale implikované časové rozpětí je větší než u perfektního děje minulého.

Srovnejme tedy:

V překladu obou vět do češtiny se tedy vidový rozdíl nemusí vždy poznat. Vzhledem k tomu, že se vidové prostředky používají v češtině často i formalizovaně, nemůžeme podle slovesného tvaru přesně povahu slovesného děje interpretovat. Takových případů, kdy se používá v češtině sloves v nedokonavém tvaru a v portugalštině ve tvaru dokonavém, je celá řada:

Srovnejme:

Portugalština (perfektní tvar)

Čeština ( perfektní/imperfektní tvar)

Quem to disse?

Ele perguntou se estamos em casa.

O que é que cantaram?

Li no jornal que houve terramoto

no Japão.

„Kdo ti to řekl/říkal?“

„Zeptal se/ ptal se, jestli jsme doma.“

„Co zazpívali/zpívali?“

„Přečetl jsem/četl jsem v novinách,

že v Japonsku bylo zemětřesení.“

Tímto časem se také vyjadřují děje, které byly /jsou/ ukončené v dosud trvajícím období, jako je hoje „dnes“, esta semana „tento týden“, este mês „tento měsíc“, atd.: Hoje já tomei o pequeno-almoço. „Dnes jsem již snídal“.

Použití minulého času ve větách souřadných vyjadřuje sekvenci jednorázových dějů po sobě jdoucích, jako například ve větě: Cheguei, vi, venci. „Přišel jsem, viděl jsem, zvítězil jsem.“

Používá se také v souvětí, kdy popis okolností, vlastností a stavů v minulosti v první větě časově přesahuje perfektně pojatý děj druhé věty: [děj č.1 > děj č. 2.]:

A Maria lia quando o João chegou.

„Marie si četla, když Jan přišel.“

V tomto souvětí je věta druhá chápána perfektivně, zatímco imperfektum má kurzivní povahu Opět bychom si pro první větu mohli položit kontrolní otázku: Co se přitom dělo? A pro druhou větu: Co se stalo?[90]

Z hlediska konkluzivního je pak nutné připomenout rozdíl v následujících dvou konstrukcích, kdy perfektním minulým časem je vyjádřena terminativnost, zatímco imperfektem jeho kontinuita.

5. 4. ČAS MINULÝ SLOŽENÝ

5.4.1. Morfematická struktura

5.4.1.1. Slovesa s pravidelným příčestím

V portugalštině se minulý čas složený (port. pretérito perfeito composto) tvoří spojením pomocného slovesa „ter“ v přítomném čase s příčestím trpným (port. particípio passado) plnovýznamového slovesa.

TENHO + příčestí

TEMOS + příčestí

TENS + příčestí

TENDES + příčestí

TEM + příčestí

TÊM + příčestí

Příčestí minulé pravidelných sloves se tvoří nahrazením infinitivních přípon –ar,-er,-ir příponami –ado u sloves na –ar, a -ido u sloves zakončených na –er, -ir.

slovesa na  -ar

trabalh ar ► trabalhado

cant ar ► cantado

começ ar ► começado

fal ar ► falado

slovesa na  -er

viv er ► vivido

com er ► comido

traz er ► trazido

beb er ► bebido

slovesa na  -ir

part ir ► partido

ader ir ► aderido

sent ir ► sentido

assum ir ► assumido

Slovesa pravidelná zakončená na –air, -uir v participijních tvarech mají graficky označený přízvuk na druhé samohlásce dvojhlásky:

slovesa pravidelná s pravopisnou změnou (přízvuk na „I“)

contrair

►

contraído

fruir

►

fruído

sair

►

saído

instituir

►

instituído

cair

►

caído

puir

►

puído

distrair

►

distraído

fluir

►

fluído

retrair

►

retraído

usufruir

►

usufruído

atribuir

►

atribuído

excluir

►

excluído

concluir

►

concluído

possuir

►

possuído

diminuir

►

diminuído

substituir

►

substituído

5.4.1.2. Slovesa s nepravidelným příčestím

Některá jinak pravidelná slovesa mohou vykazovat nepravidelné participijní tvary. Týká se to také jejich odvozenin. V následující tabulce uvádíme přehled nejpoužívanějších sloves v participijním tvaru. Není to však přehled kompletní. Ten je uveden až v následující kapitole, kde jsou zahrnuta všechna slovesa s dvojím příčestím (jak pravidelným tak nepravidelným).

slovesa pravidelná s nepravidelným příčestím

infinitiv

příčestí trpné

slovesa odvozená

abrir

aberto

desabrir „nechat čeho“ ► desaberto

entreabrir „pootevřít“ ► entreaberto

reabrir „znovu otevřít“ ► reaberto

eleger

eleito 92

entregar

entregue

entregar „odevzdat“  ► entregue

escrever

escrito

descrever „popsat“ ► descrito

inscrever „vepsat, zapsat“ ► inscrito

prescrever „předepsat“ ► prescrito

rescrever „přepsat“  ► rescrito

ganhar

ganho 93

reganhar „znovu získat“  ► reganho

gastar

gasto 94

desgastar „rozházet, promarnit“  ► desgasto

pagar

pago 95

-

slovesa nepravidelná s nepravidelným příčestím

dizer

dito

desdizer „popřít“ ► desdito

maldizer „zlořečit“ ► maldito

contradizer „protiřečit“  ► contradito

fazer

feito

desfazer „rozdělat, rozehnat“ ► desfeito

contrafazer „padělat, falšovat“ ► contrafeito

refazer „znovu udělat“ ► refeito

satisfazer „uspokojit“ ► satisfeito

rarefazer „rozředit“  ► rarefeito

ver

visto

prever „předvídat“ ► previsto

rever „znovu se podívat“  ► revisto

pôr

posto

compor „složit“ ► composto

depor „uschovat, deponovat“ ► deposto

expor „vystavovat“ ► exposto

impor „vložit, položit, přimět“ ► imposto

repor „nahradit, dosadit“ ► reposto

supor „předpokládat“ ► suposto

propor „navrhnout“  ► proposto

cobrir

coberto

descobrir „objevit ► descoberto

encobrir „zahalit, zakrýt“  ► encoberto

vir

vindo

advir „přihodit se“ ► advindo

convir „hodit se“  ► convindo

x[91] [92] [93] [94]

Poznámky:

Z odvozenin je nutné vyřadit sloveso prover „opatřit, vybavit, zásobit“, které má v příčestí trpném pravidelný tvar provido.

V portugalštině existuje tvar desabrido, který je občas mylně interpretován jako příčestí trpné slovesa desabrir „nechat čeho, upustit od čeho“. Sloveso desabrir má však nepravidelné participium desaberto. Tvar desabrido je tedy zřejmě zkráceným tvarem odvozeným od španělského dessaborido „hrubý, násilný, bouřlivý, drsný, nestoudný, tuhý“.

Slovesa ganhar, gastar a pagar se používají pouze v nepravidelných tvarech. Pravidelné tvary ganhado, pagado a gastado se již v současné portugalštině nepoužívají.

5.4.1.3. Slovesa s dvojím příčestím

Některá slovesa mají dvě příčestí, z nichž jedno je pravidelné a druhé nepravidelné. V tomto případě se pravidelné tvary používají ve složených časech v činném rodu, zatímco nepravidelné tvary se používají ve spojení s pomocným ser/estar:

Temos juntado os documentos.

„Spojili jsme všechny dokumenty.“

Estamos mortos.

„Jsme mrtví (unavení)“.,

Jde o následující slovesa:

portugalský

infinitiv

význam

1.participium

pravidelné

2.participium

nepravidelné

absorver

absorvovat

absorvido

absorto

aceitar

přijmout

aceitado

aceito, aceite

acender

rozpálit

acendido

acesso

afeiçoar

okouzlit

afeiçoado

afecto

afligir

rmoutit

afligido

aflito

agradecer

děkovat

agradecido

grato

assentar

nasadit

assentado

assente

atender

obsluhovat

atendido

atento

benzer

žehnat

benzido

bento

cativar

zajmout

cativado

cativo

cegar

zaslepit

cegado

cego

completar

doplnit

completado

completo

concluir

dojít k závěru

concluído

concluso

convencer

přesvědčit

convencido

convicto

corrigir

opravit

corrigido

correcto

corromper

zkazit

corrompido

corrupto

cultivar

obdělávat

cultivado

culto

defender

bránit

defendido

defenso

descalçar

vyzout boty

descalçado

descalço

dirigir

vést, dirigovat

dirigido

directo

dissolver

rozpustit

dissolvido

dissoluto

distinguir

rozlišit

distinguido

distinto

eleger

(z)volit

elegido

eleito

emergir

vynořit se

emergido

emerso

entregar

odevzdat

entregado

entregue

envolver

zahrnout

envolvido

envolto

enxugar

osušit

enxugado

enxuto

erigir

postavit, vztyčit

erigido

erecto

escurecer

zatemnit

escurecido

escuro

expressar

vyjádřit

expressado

expresso

exprimir

vyjádřit

exprimido

expresso

expulsar

vyhnat

expulsado

expulso

extinguir

uhasit

extinguido

extinto

fartar

nasytit

fartado

farto

findar

skončit

findado

findo

frigir

škvařit, smažit

frigido

frito

ganhar

vyhrát, získat

ganhado 96

ganho

gastar

utratit

gastado 97

gasto

imergir

ponořit

imergido

imerso

imprimir

tisknout

imprimido

impresso

incluir

zahrnout

incluído

incluso

incorrer

vyústit

incorrido

incurso

infectar

nakazit

infectado

infecto

inquietar

zneklidnit

inquietado

inquieto

inserir

vložit

inserido

inserto

isentar

osvobodit od cla

isentado

isento

juntar

spojit

juntado

junto

libertar

osvobodit

libertado

liberto

limpar

uklidit, umýt

limpado

limpo

manifestar

ukázat

manifestado

manifesto

murchar

zvadnout

murchado

murcho

xx [95] [96]

nascer

narodit se

nascido

nato, nado

matar

zabít

matado

morto

morrer

zemřít

morrido

morto

ocultar

schovat

ocultado

oculto

omitir

vynechat

omitido

omisso

oprimir

utiskovat

oprimido

opresso

pagar

platit

pagado^98

pago

perverter

zkazit

pervertido

perverso

prender

chytit, lapit

prendido

preso

pretender

hodlat, zamýšlet

pretendido

pretenso

repelir

odpuzovat

repelido

repulso

revolver

převracet

revolvido

revolto

romper

rozbít

rompido

roto

salvar

zachránit

salvado

salvo

secar

usušit, uschnout

secado

seco

segurar

zajistit

segurado

seguro

soltar

rozvázat

soltado

solto

submergir

ponořit

submergido

submerso

submeter

podrobit

submetido

submisso

sujeitar

podřídit,

sujeitato

sujeito

suspeitar

mít podezření

suspeitado

suspeito

suspender

pověsit

suspendido

suspenso

tender

natáhnout

tendido

tenso

tingir

barvit

tingido

tinto

vagar

toulat se

vagado

vago

x[97]

Poznámky:

Slovesa empregar e encarregar tradičně vykazují příčestí ve tvaru: empregado a encarregado, avšak některé gramatiky a slovníky připouštějí také tvary: ecarregue/empregue;

příčestí slovesa romper „rozbít“ v trpném rodě se může použít v pravidelném tvaru rompido. Tvar roto se používá jako adjektivum;

tvar morto je participium slovesa morrer, ale používá se také jako participium slovesa matar.

infinitiv

1.participium

2.participium

matar

matado

morto

morrer

morrido

morto

Tem matado muitos animais.

„Zabil mnoho zvěře.“

Os animais foram mortos.

„Zvířata byla zabita“

Têm morrido muitas pessoas.

„Zemřelo mnoho lidí.“

As pessoas estão mortas.

„Lidé jsou mrtví.“

Tvar impresso má význam „potištěný (o látce)“, zatímco participium imprimido je pak používán ve významu “uveřejněný, vytisknutý“. Ve spojení s podstatným jménem velocidade „rychlost“ je slovesa imprimir použito v pravidelném participijním tvaru.

A velocidade é imprimida.

„Rychlost je zvýšena.“

5.4.2. Sémantický rozbor minulého času složeného

Minulým časem složeným, který se obvykle překládá do češtiny nedokonavým slovesem, se vyjadřují děje atélické repetitivní, nedokončené, které se opakovaně uskutečňují ve stále trvajícím časovém období včetně výpovědní události, které je určeno implicitně nebo explicitně výrazem: ultimamente/ nos últimos tempos „poslední dobou“, nos últimos dias „v posledních dnech“.

Ela tem corrido todos os dias.

„Touto dobou každý den běhá“.

Ela tem escrito uma carta todos os dias.

„Poslední dobou každý den píše jeden dopis.“

Pozn: VU - výpovědní událost

Sloveso v tomto čase vyjadřuje především atelické děje, které se opakovaně uskutečňují až do výpovědní události a jsou v minulosti ohraničeny nějakou jinou událostí, zpravidla uvedenou časovým určením: „od té doby, co…..“:

Desde que o bebé nasceu, não temos dormido nada.

„Od té doby, co se narodilo to dítě, jsme se vůbec nevyspali.“

Z hlediska vidového minulý čas složený má zvláštní povahu, odlišnou od jiných románských jazyků. Zatímco v jiných románských jazycích vyjadřuje perfektivnost, v portugalštině může sice mít počátek ohraničený dokonavým dějem, ale to, co je pro něj charakteristické, je opakování děje a jeho přetrvávání ve výpovědní události. Tuto zvláštnost vykazuje minulý čas složený pouze v oznamovacím způsobu, nikoliv v konjunktivu, v němž vyjadřuje děje telické.

Je nutno podotknout, že vidová povaha tohoto času složeného souvisí také s vidovou povahou samotného slovesa. Například stavová slovesa ve složeném čase minulém ztrácí složku iterativnosti. Ve větě: Ela tem estado doente. „Ona je v poslední době nemocná.“ je vyjádřeno to, že stav dané nemoci trvá po určitou dobu včetně momentu přítomného, jak ukazuje následující příklad:

Slovesa stavová mohou mít v tomto složeném čase minulém také iterativní význam, ale to pouze v případě, že je vyjádřen nějakým cirkumstativem iterativní povahy: todos os dias „každý měsíc“, ultimamente „poslední dobou“, todos os meses „každý měsíc“, atd.

Slovesa kulminační a procesuální mohou být použita v tomto čase, pokud je však explicitně blíže specifikován interval s přesahem či zahrnutím výpovědní události, jako například pomocí výrazů: frequentemente „často“, todas as semanas „každý týden“, todos os meses „každý měsíc“. Někdy může být použito místo příslovce také neurčitý kvantifikátor „muito“, který implikuje složku plurality.

Je třeba zdůraznit, že existuje rozdíl mezi habituálním přítomným časem e minulým složeným časem indikativu. Ten je totiž časově ohraničen, ať už explicitně nebo implicitně. Významový rozdíl mezi těmito větami tedy spočívá v rysu habituálnosti, který je typický pro čas přítomný a má univerzální charakter, zatímco věta s minulým časem složeným se týká jen časově omezeného období, které je ale v českém jazyce lepší explicitně vyjádřit.

5.4.3. Postavení klitických a zvratných zájmen

V případě použití klitických nepřízvučných zájmen je nutné dodržovat pravidlo o postavení těchto zájmenných tvarů za pomocné sloveso ter/haver prostřednictvím spojovacího znaménka v kladném slovesném tvaru. Ve tvaru záporném či v případě výskytu spojek a adverbií ve větě před slovesem se zájmena anteponují:

Tenho-o feito todos os dias.

„Dělám to v poslední době každý den.“

Tem-no dito em todas as aulas.

„Poslední dobou to říká každou hodinu.“

Tem-lo[98] feito com raiva.

„Dělal jsi to (v poslední době) ve vzteku.“

Diz-me quem te tem treinado.

„Řekni mi, kdo tě v poslední době trénuje.“

Com quem é que se tem encontrado?

S kým se poslední dobou schází?

5.5. ČAS PŘEDMINULÝ

5.5.1. Čas předminulý jednoduchý

Čas předminulý, zvaný také plus-quam-perfektum (port. pretérito mais-que-perfeito), se dělí na jednoduchý (port. pretérito mais-que-perfeito simples) a složený (port. pretérito mais-que-perfeito composto).

5.5.1.1. Morfematická struktura

5.5.1.2. Slovesa pravidelná

Minulý čas se tvoří u pravidelných sloves odtržením koncovek –ar,-er,-ir od infinitivu a připojením následujících koncovek:

U sloves končících na –ar:

-ara

-áramos

andar

and ara

and áramos

-aras

-áreis

and aras

and áreis

-ara

-aram

and ara

and aram

U sloves končících na –er:

-era

-éramos

viver

viv era

viv éramos

-eras

-éreis

viv eras

viv éreis

-era

-eram

viv era

viv eram

U sloves končících na –ir:

- ira

-íramos

partir

part ira

part íramos

- iras

-íreis

part iras

par tíreis

- ira

- iram

part ira

part iram

5.5.1.3. Slovesa nepravidelná

Slovesa nepravidelná tvoří předminulý čas od lexematického základu slovesa ve tvaru 3. os.pl. jednoduchého času minulého, jehož pretéritní koncovky –aram, -eram, -iram jsou nahrazeny koncovkami z paradigmat platných pro pravidelné časování plus-quam-perfekta. Slovesa s nepravidelným časem předminulým jsou stejná jako nepravidelná slovesa s časem minulým jednoduchým: caber „vejít se“, poder “moci, ver „vidět“, dar „dát“, estar „být“, haver „být, mít“, ir „jít“, dizer „říci“, fazer „dělat“, trazer „přinést“, querer „chtít“, saber „vědět“, pôr „klást, položit“, ser „být“, ter „mít“, vir „přijít“.

caber (3.os.pl. jednoduchého času minulého = couberam)

caber „vejít se“

coub era

coub éramos

coub eras

coub éreis

coub era

coub eram

Podobně se časují: descaber „být nevhodný“,

poder (3.os.pl. jednoduchého času minulého = puderam)

poder „moci“

pud era

pud éramos

pud eras

pud éreis

pud era

pud eram

ver (3.os.pl. jednoduchého času minulého = viram)

ver „vidět“

v ira

v íramos

v iras

v íreis

v ira

v iram

Slovesa prover „vybavit, zásobit“ a desprover „zbavit“ jsou v tomto čase pravidelná. Sloveso prover má v tomto čase tvary: provera, proveras, provera, provéramos, provéreis, proveram; sloveso desprover má pak tvary: desprovera, desproveras, desprovera, desprovéramos, desprovéreis, desproveram.

dar (3.os.pl. jednoduchého času minulého = deram)

dar „dát“

d era

d éramos

d eras

d éreis

d era

d eram

Sloveso odvozené circundar „obcházet, objíždět“ je však pravidelné a jeho tvary v předminulém čase jsou: circundara, circundaras, circundara, circundáramos, circundárais, circundaram.

haver (3.os.pl. jednoduchého času minulého = houveram)

haver „být“

houvera

houv éramos

houveras

houv éreis

houvera

houv eram

ir/ser (3.os.pl. jednoduchého času minulého = foram)

ir „jít“ / ser „být“

f ora

f ôramos

f oras

f ôreis

f ora

f oram

estar (3.os.pl. jednoduchého času minulého = estiveram)

estar „být“

estiv era

estiv éramos

estiv eras

estiv éreis

estiv era

estiv eram

dizer (3.os.pl. jednoduchého času minulého = disseram)

dizer „říci“

diss era

diss éramos

diss eras

diss éreis

diss era

diss eram

Stejně se časují také slovesa[99]: condizer „být v souladu“ (1.os.sg. ► condissera), contradizer „protiřečit“ (1.os.sg. ► contradissera), desdizer „popřít“ (1.os.sg. ► desdissera), entredizer „říkat pro sebe“ (1.os.sg. ► entredissera), maldizer „proklínat“ (1.os.sg. ► maldissera), predizer „předvídat“ (1.os.sg. ► predissera) a redizer „znovu opakovat“ (1.os.sg. ► redissera), atd.

fazer (3.os.pl. jednoduchého času minulého = fizeram)

fazer „dělat“

fiz era

fiz éramos

fiz eras

fiz éreis

fiz era

fiz eram

Stejně se časují slovesa^101: desfazer „rozdělat“ (1.os.sg. ► desfizera), malfazer „škodit“ (1.os.sg. ► malfizera), perfazer „obnášet“ (1.os.sg. ► perfizera), refazer „předělat“ (1.os.sg. ► refizera), satisfazer „vyhovět“ (1.os.sg. ► satisfizera), atd.

trazer (3.os.pl. jednoduchého času minulého = trouxeram)

trazer „přinést”

troux era

troux éramos

troux eras

troux éreis

troux era

troux eram

querer (3.os.pl. jednoduchého času minulého = quiseram)

querer „chtít“

quis era

quis éramos

quis eras

quis éreis

quis era

quis eram

Sloveso requerer „žádat“ je slovesem pravidelným a v předminulém čase má následující tvary: requerera, requereras, requerera, requeréramos, requeréreis, requereram.

saber (3.os.pl. jednoduchého času minulého = souberam)

saber „vědět“

soub era

soub éramos

soub eras

soub éreis

soub era

soub eram

pôr (3.os.pl. jednoduchého času minulého = puseram)

pôr „položit“

pus era

pus éramos

pus eras

pus éreis

pus era

pus eram

Stejně se časují také slovesa^101 antepor „dát přednost“ (1.os.sg. ► antepusera), apor „připojit“ (1.os.sg. ► apusera), decompor „rozložit“ (1.os.sg. ► descompusera), expor „vyložit“ (1.os.sg. ► expusera), impor „vnutit“ (1.os.sg. ► impusera), indispor „rozčilit“ (1.os.sg. ► indispusera), opor „postavit do cesty“ (1.os.sg. ► opusera), pressupor „předpokládat“ (1.os.sg. ► pressupusera), repor „nahradit“ (1.os.sg. ► repusera), sobrepor „položit na sebe“ (1.os.sg. ► sobrepusera), supor „předpokládat“ (1.os.sg. ► supusera), transpor „překročit“ (1.os.sg. ► transpusera), apod.

ter (3.os.pl. jednoduchého času minulého = tiveram)

ter „mít”

tiv era

tiv éramos

tiv eras

tiv éreis

tiv era

tiv eram

Stejně se časují také slovesa^101: abster-se „zdržet se“ (1.os.sg. ► abstivera), conter „obsahovat“ (1.os.sg. ► contivera), deter „zadržet“ (1.os.sg. ► detivera), entreter „bavit“ (1.os.sg. ► entretivera), manter „udržet“ (1.os.sg. ► mantivera), obter „získat“ (1.os.sg. ► obtivera), reter „zadržet“ (1.os.sg. ► retivera), suster „podepřít“ (1.os.sg. ► sustivera), apod.

Vir (3.os.pl. jednoduchého času minulého = vieram)

vir „přijít“

vi era

vi éramos

vi eras

vi éreis

vi era

vi eram

Stejně se časují také slovesa^101: advir „přihodit se“ (1.os.sg. ► adviera), contravir „odvětit/porušit“ (1.os.sg. ► contraviera), intervir „zasáhnout“ (1.os.sg. ► interviera), provir „pocházet“ (1.os.sg. ► proviera), atd.

Pozor: Často dochází k záměně tvarů sloves ver a vir v čas předminulém.

vir

ver (zachováno pouze i podle vzoru ouvir - ouviram)

viera

viéramos

vira/ouvira

viramos/ouvíramos

vieras

viéreis

viras/ouviras

vírais/ouvíreis

viera

vieram

vira/ouvira

viram/ouviram

5.5.2. Čas předminulý složený

5.5.2.1. Morfematicka struktura

Předminulý složený čas (port. pretérito mais-que-perfeito composto) se tvoří spojením pomocného slovesa „ter“ v imperfektu s příčestím trpným (viz kapitoly. 5.4.1.1.; 5.4.1.2.; 5.4.1.3 ).

TINHA + příčestí

TÍNHAMOS + příčestí

TINHAS + příčestí

TÍNHEIS + příčestí

TINHA + příčestí

TINHAM + příčestí

5.5.2.2. Sémantický rozbor předminulého času

Čas předminulý jednoduchý i složený, zvaný také plusquamperfektum (port. pretérito mais-que-perfeito), vyjadřuje děj, který se udál před jiným dějem minulým, nebo děj, který proběhl dlouho před okamžikem výpovědi. Charakterizuje děj predikátoru jako bezprostředně předcházející nějakému okamžiku v minulosti, který je současný s dějem minulým.

O João tinha saído, quando a Maria chegou.“ Jan odešel před tím, než Marie přišla“.

A Isabel faltou à aula porque tinha estado engripada.

„Isabel nepřišla na hodinu, protože dostala chřipku“.

A Maria chegou atrasada à aulas. Tinha perdido o autocarro.

„Marie přišla pozdě do školy. Zmeškala autobus.“

Děje vět vyznačených se odehrály před realizací děje druhé věty:

Mezi jednoduchým a složeným časem předminulým existuje stylistický rozdíl. Jednoduchý čas předminulý je v současné portugalštině obecně méně hojný. Vyskytuje se však často v psaném, literárním jazyce. Naopak složený tvar tohoto času je častý v obou jazykových stylech.

Kromě výše uvedeného významu může plus-quam-perfektum vyjadřovat děje, které se uskutečnily v dávnější minulosti, která není blíže ohraničená v předchozím mluveném či psaném kontextu.

Por várias vezes desmaiara em público.

„Několikrát omdlela před lidmi.“

Alguém me tinha dito isso.

„Někdo mi to řekl.“

A Ana tinha vivido em Londres.

„Ana žila v Londýně.“

Jednoduchý tvar předminulého času se objevuje v takových ustálených spojeních, jako jsou: tomara que „kéž by“, quem me dera que „kéž by“, pudera „kéž by“,

Quem me dera que estivesses aqui.

„Kéž bys byl tady.“

V psaném textu se mohou oba dva tvary v jednom souvětí střídat s tím, že mají stejnou hodnotu a význam, jsou tedy ekvivalentní: A Ana tinha visitado a avó, mas não lhe dissera nada. „Ana navštívila babičku, ale nic jí neřekla.“

Plus-quam-perfektum nahrazuje v souslednosti časové ve větě vedlejší minulý čas.Věta: Vi o filme. „Viděl jsem ten film.“ nebo: Fiz o trabalho. „Udělal jsem tu práci“ podléhá v nepřímé řeči časové transpozici: minulý čas→předminulý čas:

Přímá řeč:

„Vi o filme“.

„Viděl jsem film“

Nepřímá řeč:

Ela disse que já tinha visto o filme.

„Říkala, že už ten film viděla.“

Přímá řeč:

„Fiz o trabalho.“

„Udělal jsem tu práci.“

Nepřímá řeč:

Perguntou se tinha feito o trabalho.

"Zeptala se, jestli udělala ten úkol.“

Velice časo se tohoto času používá po příslovcích nunca „nikdy“ a já „již“:

Coisas que nunca tinha encontrado antes.

„Věci, se kterými se před tím nikdy nesetkal.”

Eu já to tinha dito.

„Už jsem ti to říkal.” (volně přeloženo: “Vždyť už jsem ti to říkal.”)

5.6. ČAS BUDOUCÍ

5.6.1. Morfematická struktura

5.6.1.1. Slovesa pravidelná

Čas budoucí jednoduchý, zvaný také futurum (port. futuro do presente simples/nebo jen futuro)[100], se v portugalštině tvoří s výjimkou tří sloves pravidelně pomocí futurálních exponentů, které se připojují k infinitivním tvarům sloves. Ty jsou společné pro všechny tři konjugační skupiny.

U sloves 1.konjugační třídy ( zakončených na –ar):

-ei

-emos

andar

andar ei

andar emos

-ás

-eis

andar ás

andar eis

-á

-ão

anda rá

andar ão

U sloves 2. konjugační třídy (zakončených na –er):

-ei

-emos

viver

viver ei

viver emos

-ás

-eis

viver ás

viver eis

-á

-ão

vive rá

viver ão

U sloves 3. konjugační třídy (zakončených na –ir):

-ei

-emos

partir

partir ei

partir emos

-ás

-eis

partir ás

partir eis

-á

-ão

parti rá

partir ão

5.6.1.2. Slovesa nepravidelná

U tohoto budoucího času vykazují nepravidelnost pouze tři slovesa a jejich odvozeniny: dizer, fazer a trazer a jejich odvozeniny.

dizer

direi

diremos

dirás

direis

dirá

dirão

Podobně se v tomto budoucím čase časuji odvozeniny od dizer[101]: condizer „být v souladu“ (1.os. sg. ► condirei), contradizer „protiřečit“ (1.os. sg. ► contradirei), desdizer „popřít“ (1.os. sg. ► desdirei), entredizer „říkat pro sebe“ (1.os. sg. ► entredirei), maldizer „proklínat“( 1.os. sg. ► maldirei,) predizer „předvídat“( 1.os. sg. ► predirei), redizer „znovu opakovat“( 1.os. sg. ► redirei), atd.

fazer

farei

faremos

farás

fareis

fará

farão

Takto se časují také odvozeniny od slovesa fazer103: desfazer „rozdělat“ (1.os. sg. ► desfarei), malfazer „škodit“ (1.os. sg. ► malfarei), perfazer „obnášet“ (1.os. sg. ► perfarei), refazer „předělat“ (1.os. sg. ► refarei), satisfazer „vyhovět“ (1.os. sg. ► satisfarei).

trazer

trarei

traremos

trarás

trareis

trará

trarão

5.6.2. Sémantický rozbor času budoucího jednoduchého

Budoucí čas jednoduchý se používá především k vyjádření budoucích futurálních[102] dějů, tedy dějů následných k výpovědní události.

Serão dadas mais informações às 23 horas. „Více informací bude poskytnuto ve 23 hodin.“

Budoucí čas spadá jednoznačně svou modotemporální povahou do sféry probabilitativnosti. Jeho modotemporální význam „stojí na hranici reálnosti a potencionálnosti, protože jde o děj dosud nerealizovaný, o pouhý předpoklad jisté realizace děje do obsahové sféry probabilitativnosti.“[103] Tomuto jevu se říká intersémie.[104] Obecně se intersémií rozumí vztah mezi výrazem a významem, který je u futura asymetrický. „Intersémie spočívá v tom, že vedle hlavního (centrálního) invariantního významu výrazového exponentu se k témuž exponentu periferně (sekundárně) vztahuje ještě jiný invariantní význam“.[105] Neutralizuje se v něm výrazově-významová opozice dvou původně autonomních výrazových prostředků: tím prvním je význam času budoucího a ten druhý vyjadřuje pravděpodobnost v přítomnosti. Dochází zde ke kontaminaci mezi vnitřními složkami dvou znaků: výrazová forma jednoho znaku se spojuje s významem znaku druhého.[106]

Pravděpodobnost v přítomnosti však lze v portugalštině vyjádřit nejen použitím budoucího času, ale také lexikálně, a to za pomoci modálního adverbia provavelmente, se calhar, talvez, apod.

Mentirá./ Estará a mentir./ Provavelmente está a mentir.

„Pravděpodobně lže.“

Někteří lingvisté jsou názoru, že indikativu futura je vyhrazen pouze sém probabilitivu prézentu, tedy pravděpodobnosti v přítomném čase. V českém překladu je tato probabilitativní sémantická složka vyjádřena lexikálně za pomoci modálních adverbií: asi, zřejmě, možná, atd.

A rapariga terá 20 anos.

„To děvče má asi dvacet let.“

Kromě modálního významu probabilitivního však futurum vykazuje ještě jeden další modální význam, a to imperativní. Tento význam má i český imperativ. Jako příklad uvádíme část z Desatera přikázání:

Não matarás!

„Nezabiješ!“

Não tomarás o nome do Senhor teu Deus em vão.

„Neber jméno boží nadarmo.“

Não adulterarás.

„Neposmilníš.“

Não furtarás.

„Nepokradeš.“

Não dirás falso testemunho contra o teu próximo.

„Nepromluvíš křivého svědectví proti bližnímu svému.“

Intersémie futura je příčinou vzniklých domněnek, že významové zatížení budoucího času má stejný důsledek, jako ve španělštině, kde je prokázána: „zřetelná tendence k přenesení funkce významu futura na opisný výrazový exponent ir+infinitiv“. Znamená to tedy, že perifrastická konstrukce ir + infintitiv vyjadřující původně bezprostřední budoucnost se stává univerzálním futurálním časem, který vykazuje jak význam časové proximity tak význam indikativu futura.“[107]

Zatím však je možné hovořit o jisté tendenci, kterou nelze absolutně potvrdit ani vyvrátit. V současné portugalštině se indikativu futura stále používá pro vyjádření temporálního významu futurálního. V tomto ohledu by se dalo říct, že indikativ futura ve významu budoucího času se vyskytuje především ve spisovné formální mluvené i psané portugalštině. V portugalštině  mluvené (neoficiální) by však bylo možné charakterizovat jej jako příznakový, hyperkorektní až nezvyklý. Úzus tohoto času je ovlivněn takovými sociolingvistickými faktory, jako je například zeměpisný původ mluvčího (předpokládají se zde totiž také diatopické rozdíly) či rodinné prostředí (v některých rodinách, kde se dbá na používání spisovné jazykové normy, je použití budoucího času obvyklé), apod.

Obdobná tendence je patrná i ve španělštině, kde je pražští romanisté B. Zavadil a P. Čermák vysvětlují následujícím způsobem:

„Tato tendence je projevem spontánního tíhnutí systému k pravidelnosti a rovnováze. Částečná rovnováha se tím získává (odstraňuje se neutralizace[108], opozice mezi mody se nevyhraňuje), na druhé straně se však vytváří nová závada, protože se zároveň neutralizuje opozice „indikativ postprézentu“ x indikativ futura“. Tím vzniká v langovém systému nový zdroj napětí a nová potřeba terapie. Výslednicí takovýchto proti sobě působících tendencí je stav nestabilní rovnováhy v systému. Obecný poznatek z toho vyplývající je ten, že systém neustále tíhne k vyváženosti a dokonalé pravidelnosti, avšak v úplné podobě jich nikdy nedosahuje. Uvedená polarizace funkcí je pouhá tendence, nikoli hotová skutečnosti.“[109]

Na výskyt tohoto jevu upozorňují jak gramatiky portugalského jazyka[110], tak některé dílčí studie.[111] J. Hricsina se dokonce zmiňuje o cyklickém charakteru těchto tendencí: ir v perifrastické konstrukci ir + infinitiv ztrácí svůj původní sém pohybu, aby vyjádřil děj postprézentní. Posléze ztrácí však i tento postprézentní význam, a vyjadřuje děj budoucí s tím, že se opozice postprézentní x budoucí neutralizuje.

Ir (sloveso pohybové) ► Ir + infinitiv (význam postprézentní)

► Ir + infintiv (význam budoucí)

Obdobná tendence existuje tedy i u tvaru budoucího času, který se sice zachovává, ale u něhož dochází také k významovému posunu: původní význam ustupuje do pozadí a do popředí se dostává význam modální – probabilitivní.

Irá (futurální temporální význam) ► Irá (probabititivní modální význam prézentní)

V poslední době však byl zaznamenán vyšší výskyt této perifrastické konstrukce s pomocným slovesem ir v budoucím čase, tedy: irá construir, irá distribuir, irá falar. Tato perifrastická konstrukce se začala vyskytovat nejdříve individuálně, a to z toho důvodu, že někteří autoři vnímali konstrukci vai falar jako nedostatečně gramaticky správnou, variantu lidovou či hovorovou, přestože byla gramatikalizována a tento budoucí čas plně nahrazuje. Ve snaze odlišit v této konstrukci spisovnější a méně spisovný tvar tak došlo u pomocného slovesa vazby ir+ infinitiv k substituci, kdy budoucí čas nahrazuje univerzální přítomný čas indikativu, přestože ten je schopen univerzálně budoucnost vyjádřit. Jde tedy o konstrukci redundantní, jejíž použití je výrazně omezeno na jazyk formální, kde koexistuje s budoucím časem opisným i s budoucím časem jednoduchým. Prozatímní výsledky korpusového výzkumu[112] ukázaly, že budoucí čas („futuro do presente“) je nejčastěji používaným tvarem budoucího času v jazyce formálním a psaném a jeho nejbližší synonymní variantou je konstrukce irá+infintiv. Ta je však používána výhradně v jazyce formálním.

Z porovnání frekvence jednotlivých výskytů[113] je patrná jasná převaha budoucího času v jeho původním temporálním významu (tedy ne ve významu parazitním). Druhou nejčastější konstrukcí je pak konstrukce vai+infinitiv a nejméně častá je pak hyperkorektní konstrukce irá+infinitiv.

Futurum je aspektově indiferentní, ztrácí se v něm tedy opozice perfektivní x neperfektivní. V případě potřeby kvantitativního vyjádření plurální povahy děje, je nutné tuto povahu blíže specifikovat přímo lexikálním prostředky, které vyjadřují pluralitu děje: regularmente „pravidelně“, todos os anos „každý rok“, frequentemente „často“, muitas vezes „mnohokrát“, apod.

Levarei o meu filho à Austrália.

„Odvezu syna do Austrálie.“

Levarei o meu filho à Austrália todos os anos.

„Každý rok odvezu syna do Austrálie.“

5.6.3. Substituce budoucího času jednoduchého

Význam budoucího času však má také čas přítomný či konstrukce haver de + infinitiv ve fakultativní kombinaci s příslušným časovým příslovcem.[114] Jak již bylo řečeno (viz kapitola 5.1.2.), použití přítomného času pro vyjádření děje budoucího (port. presente futuro) je z hlediska stylistického asertivnějším vyjádřením jistoty, že se uskuteční děj budoucí.

Vou a Portugal no próximo ano.

„Příští rok pojedu do Portugalska.“

A Maria volta daqui a duas semanas.

„Marie se vrátí za dva týdny.“

Další konstrukcí vyjadřující budoucí čas je haver+de+infinitiv,[115] kde pomocné sloveso haver je vyčasováno v přítomném čase oznamovacího způsobu:

hei + de + infinitiv

havemos + de + infinitiv

hás + de + infinitiv

haveis + de + infinitiv

há + de + infinitiv

hão + de + infinitiv

Tato konstrukce vyjadřuje děj situovaný do neznámé budoucnosti a má také výraznou modální volitivní hodnotu vyjadřující přání, záměr či kompromis.[116]

A Maria há de voltar um dia.

„Marie se určitě jednou vrátí.“

Eu hei de mostrar-lhe que sou capaz.

„Já jim ukážu (musím ukázat), že jsem dobrý.“

5.7. ČAS BUDOUCÍ SLOŽENÝ

5.7.1. Morfematická struktura

Budoucí čas složený (port. futuro do presente composto nebo zjednodušeně futuro composto), je tvořen analyticky použitím auxiliárního slovesa ter v budoucím čase a participijního tvaru plnovýznamového slovesa (viz kapitola 5.4.1.1., 5.4.1.2. a 5.4.1.3.)

TEREI + příčestí

TEREMOS + příčestí

TERÁS + příčestí

TEREIS + příčestí

TERÁ + příčestí

TERÃO + příčestí

5.7.2. Sémantický rozbor budoucího složeného času

Předbudoucí čas má stejně jako jednoduchý čas budoucí dva významy: temporální a modální.

Temporální význam spočívá v lokalizaci budoucího telického děje jedné věty před jiný děj budoucí (někdy i nevyjádřený), jako ukazuje následující schéma:

Pozn: VU - výpovědní událost

V tomto schématu jsou tedy dva děje budoucí, z nichž děj věty první (F1) předchází ději věty druhé (F2). Sekvenci těchto dvou vět můžeme vyjádřit buď pomocí souřadných vět:

A mãe sairá e tu, depois, chegarás.

„Matka přijde a ty potom odejdeš.“;

anebo pomocí hypotaktického souvětí, jak ukazuje následující příklad:

Quando chegares[117], a mãe já terá saído.

„Až přijdeš, matka bude již pryč.“

Quando chegares, eu já terei comprado os bilhetes para o teatro.

„Až přijdeš, budu již mít koupeny lístky do divadla.“

Chronologická sekvence za sebou jdoucích budoucích dějů ovlivňuje také pořádek větných celků v souvětí, jejichž pozice nemohou být v souvětí zaměněny, jinak by byl také pozměněn chronologický sled dějů.

Tímto časem mohou být vyjádřeny děje, které se uskuteční se 100% jistotou a které jsou dokonány v určitý, konkrétní, okamžik, který je vyjádřen buď větou vedlejší (viz výše), anebo temporálním cirkumstativem (příslovečným určením času). Velmi často se ve spojení s tímto časem používá příslovce já „již“.

Z hlediska vidového tento čas vyjadřuje děje dokonavé, telické. Z tohoto důvodu bývá použito dokonavého času minulého, jak ukazují následující věty.[118];

Daqui a um mês, a Maria já terá terminado/terminou a tese de mestrado.

„Za měsíc bude mít Marie již dokončenu diplomovou práci.“

Estamos atrasados. Quando chegarmos ao estádio, a Selecção já terá marcado/marcou um golo. [119]

„Máme zpoždění. Až přijdeme na stadion, tým už bude mít připsaný jeden gól“.

Pro srovnání tvaru a povahy tohoto času v portugalském a českém jazyce uvádíme následující tabulku, kde je patrné, že v obou jazycích převažuje analytický tvar. V českém tvaru navíc zvýrazňuje dokonavou povahu děje perfektní prefix pře/do, který však v portugalštině chybí:

terei lido „budu mít dočteno/přečteno“.

terei

lido

budu mít

dočteno/přečteno

Modální význam tohoto času spočívá v tom, že vyjadřuje probabilitu jak dokonavého děje minulého (tedy děje, který se zřejmě uskutečnil před výpovědní událostí), tak dokonavého děje bezprostředně přítomného (tedy děje, který se časově kryje s výpovědní událostí).

Quando acabaram de almoçar, o João terá pago a conta. (probabilita v minulosti)

„Když dojedli oběd, Jan určitě asi zaplatil účtenku.

A esta hora, o João já terá chegado /chegou ao aeroporto. (probabilita v přítomnosti)

„V tuto hodinu už určitě Jan dojel na letiště.“

Připomeňme jen, že modální význam budoucího času složeného se vztahuje jen na dokonavé děje, zatímco modální význam budoucího času jednoduchého se vztahuje na děje vidově nedokonavé.

A esta hora, o João já estará no aeroporto. „V tuto hodinu je asi Jan již na letišti.“

5.8. KONDICIONÁL JEDNODUCHÝ

5.8.1. Morfematická struktura

5.8.1.1. Slovesa pravidelná

Čas budoucí minulý jednoduchý (port. futuro do pretérito simples či pouze condicional [120]) se tvoří až na výjimku tří sloves pravidelně a to připojením kondicionálních exponentů k lexematickému základu v infinitivním tvaru. Koncovky budoucího času jsou stejné pro všechny tři konjugační skupiny.

U sloves končících na –ar:

-ia

-íamos

andar

andar ia

andar íamos

-ias

-íeis

andar ias

andar íeis

-ia

-iam

andar ia

andar iam

U sloves končících na –er:

-ia

-íamos

viver

viver ia

viver íamos

-ias

-íeis

viver ias

viver íeis

-ia

-iam

viver ia

viver iam

U sloves končících na –ir:

-ia

-íamos

partir

partir ia

partir íamos

-ias

-íeis

partir ias

partir íeis

-is

-iam

partir ia

partir iam

5.8.1.2. Slovesa nepravidelná

U tohoto budoucího času vykazují nepravidelnost tři slovesa: dizer, fazer a trazer a jejich odvozeniny:

dizer

diria

diríamos

dirias

diríeis

diria

diriam

Podobně se v tomto budoucím čase časuji odvozeniny od dizer[121]: condizer „být v souladu“ (1.os.sg. ► condiria), contradizer „protiřečit“ (1.os.sg. ► contradiria), desdizer „popřít“ (1.os.sg. ► desdiria), entredizer „říkat pro sebe“ (1.os.sg. ► entrediria), maldizer „proklínat“ (1.os.sg. ► maldiria,) predizer „předvídat“( 1.os.sg. ► prediria), redizer „znovu opakovat“( 1.os.sg. ► rediria), apod.

fazer

faria

faríamos

farias

faríeis

faria

fariam

Takto se časují také odvozeniny od slovesa fazer^124: desfazer „rozdělat“ (1.os.sg. ► desfaria), malfazer „škodit“ (1.os.sg. ► malfaria), perfazer „obnášet“ (1.os.sg. ► perfaria), refazer „předělat“ (1.os.sg. ► refaria), satisfazer „vyhovět“ (1.os.sg. ► satisfaria), apod.

trazer

traria

traríamos

trarias

traríeis

traria

trariam

5.8.2. Sémantický rozbor kondicionálu jednoduchého

Kondicionál neboli budoucí čas minulosti vykazuje dva významy: temporální a modální.

Temporální význam kondicionálu spočívá v tom, že lokalizuje danou událost do minulosti. Jeho použití je méně obvyklé, a to jak v mluvené tak v psané řeči. Může však časově přesahovat děje vyjádřené ve větě vedlejší nebo časový úsek vyjádřený cirkumstativem temporálním.

Zajímavé je použití kondicionálu na místo času minulého, a to jak v literatuře krásné, tak například v publicistice a zpravodajství (v psaných agenturních zprávách se pak používá při reprodukování převzatých zpráv).

Depois da batalha de Aljubarrota, seria erguido o Mosteiro da Batalha.

„Po bitvě u Aljubarroty byl postaven klášter Batalha.“

Os bombeiros chegaram, mas um minuto depois a criança afogar-se-ia.

Hasiči dorazili na místo, ale minutu po té se dítě udusilo.

Kondicionál se používá také ve větě hlavní či nezávislé a vyznačuje děj podmíněný v přítomnosti. V tomto případě má modální význam s tím, že vyjadřuje, že uskutečnění určitého děje nebo stavu je podmíněno jistými okolnostmi. Kondicionál přítomný vyjadřuje děj nebo stav, který sice dosud nenastal, ale mohl by za určitých podmínek nastat (realizovatelná podmínka: „condição factual“):

Se a Ana acabasse o relatório, convidá-la-ia para jantar fora.

„Kdyby Anna dokončila tu zprávu, pozval bych ji na večeři do restaurace.“

nebo děj, který nenastal (ani nenastane) z důvodu nesplnění podmínek (kontrafaktuální podmínka „condição contrafactual“).

Se a Ana não estivesse tão ocupada, convidá-la-ia para jantar fora.

„Kdyby byla Marie nebyla tak zaneprázdněná, pozval bych ji na večeři do restaurace.“

Se o Rui estivesse doente, a mãe não o deixaria ir à escola.

„Kdyby byl Rui nemocný, matka by ho nenechala jít do školy.“

Kromě zmíněných modálních aspektů kondicionál může mít také význam probabilitivní, který spočívá ve vyjádření pravděpodobnosti nebo nejistoty nedokonavého děje v minulosti:

Seriam nove horas quando cheguei.

„Bylo asi devět hodin, když jsem přišel.“

Nesse dia, o João estaria maldisposto

„V ten den měl Jan asi špatnou náladu.“

Quantos anos teria?

„Kolik let mu asi bylo?“

Je důležité si uvědomit, že pro vyjádření minulého děje dokonavého slouží složené futurum:

Terá falado com ele.

„Asi s ním (pro)mluvil“.

Kondicionál je také stylistickým prostředkem používaným pro vyjádření zdvořilé žádosti, přání, doporučení, apod.:

Desejaria falar com a Ana.

„Přála bych si mluvit s Annou.“

Poderia dizer-me as horas?

„Mohl(a) byste mi říci, kolik je hodin?“

Deverias falar com o diretor[122].

„Měl(a) bys promluvit s ředitelem.“

Não deverias sair tão frequentemente.

„Neměla bys chodit tak často ven.“

Kondicionál v souslednosti časové ve větě vedlejší nahrazuje budoucí čas, jako je tomu například ve větách s budoucím časem transponovaných do minulosti. Tak věty Verei/Irei ver o filme. „Podívám se na ten film.“, nebo: Farei/Irei fazer o trabalho. „Udělám tu práci“. v nepřímé řeči se budou změněny na kondicionál.

5.8.3. Substituce kondicionálu jednoduchého

Tvar kondicionálu je až na výjimku modálního probabilitivního významu ve všech zmíněných případech nahraditelný tvarem imperfektním, který je obecně používán častěji v mluvených či psaných neoficiálních projevech (věty B). V oficiálním, slavnostním či formálním projevu (jak psaném tak mluveném) naprosto jednoznačně převažuje tvar kondicionálu (věty A).

A     Os bombeiros chegaram, mas um minuto depois a criança afogar-se-ia.

B     Os bombeiros chegaram, mas um minuto depois a criança afogava-se.

A     Se a Ana acabasse o relatório, convidá-la-ia para jantar fora.

B     Se a Ana acabasse o relatório, convidava-a para jantar fora.

A     Se a Ana fosse simpática, convidá-la-ia para jantar fora.

B     Se a Ana fosse simpática, convidava-a para jantar fora.

A     Se o Rui estivesse doente, a mão não o deixaria ir à escola.

B     Se o Rui estivesse doente, a mão não o deixava ir à escola.

Kondicionál je nahraditelný imperfektem i tehdy, kdy se používá pro vyjádření zdvořilé žádosti, přání a doporučení (srovnej opět věty A a věty B). Jde však o jev typický pro portugalštinu evropskou. V brazilské portugalštině jde o jev méně typický až neobvyklý.

A     Desejaria falar com a Ana.

„Přála bych si mluvit s Annou.“

B     Desejava falar com a Ana.

A     Poderia dizer-me as horas?

„Mohl(a) byste mi říci, kolik je hodin?“

B     Podia dizer-me as horas?

A     Deverias falar com o diretor[123].

„Měl(a) bys promluvit s ředitelem.“

B     Devias falar com o diretor.

A     Não deverias sair tão frequentemente.

„Neměla bys chodit tak často ven.“

B     Não devias sair tão frequentemente.

Nahrazení kondicionálu imperfektem v souslednosti časové je diskutabilní. K takové substituci však omezeně docházet může, a to většinou v  mluveném neformálním textu. Taková substituce však není považována za gramaticky správnou, proože imperfektní tvar v souslednosti časové nahrazuje primárně přítomný čas.

Přímá řeč:

Irei ao cinema.

„Půjdu do kina.“

Nepřímá řeč:

Disse que iria ao cinema.

„Řekl, že s námi půjde do kina.“

Disse que ia jantar connosco.

Z hlediska vidové dichotomie perfektivnost/imperfektivnost se zde vidové rozdíly neutralizují. Pouze v případě modálního probabilitního významu lze konstatovat, že kondicionál vyjadřuje pravděpodobnost atelického děje nedokonavého. Z hlediska kvantitativního je bezpříznakovým vyjádřením vyjádření singulární povahy děje. Iterativitu či habituálnost děje je pak nutné vyjádřit lexikálně.

Correria. „Běžel bych.“

/ Correrria com regularidade. „Chodila bych běhat častěji.“

Kondicionál použitý v modálním probabilitivním významu nelze imperfektním tvarem nahradit. Pokud by k tomuto nahrazení došlo, ztratil by použitý výraz probabilitativní význam:

Quantos anos teria?

„Kolik let mu asi bylo?“

Quantos anos tinha?

„Kolik let mu (-) bylo?“

5.9. KONDICIONÁL SLOŽENÝ

5.9.1. Morfematická struktura

Složený (minulý) kondicionál, nazývaný také jako podmiňovací způsob složený (port. futuro do pretérito composto nebo také condicional composto[124]), se tvoří analyticky pomocí auxiliárního slovesa ter v kondicionálním tvaru jednoduchém a participiálního tvaru plnovýznamového slovesa (viz kapitola 5.4.1.1., 5.4.1.2. a 5.4.1.3.):

TERIA + příčestí

TERÍAMOS + příčestí

TERIAS + příčestí

TERÍEIS + příčestí

TERIA + příčestí

TERIAM + příčestí

5.9.2. Sémantický rozbor složeného kondicionálu

Kondicionál složený má především význam modální, který je doprovázen také významem temporálním. Vyjadřuje děje podmíněné v minulosti, které jsou neuskutečnitelné. Vyskytuje se pouze v hlavních větách. Má především modální (kontrafaktový) význam:

Se a Ana tivesse acabado o relatório, teríamos ido à festa.

„Kdyby Anna bývala dokončila report, bývali bychom šli na oslavu.“

Com um Ferrari, teríamos ganho a corrida.

„Kdybychom bývali měli značku Ferrari, bývali bychom vyhráli závod.“

Teríamos comprado a casa, mas na altura não podíamos.

„Bývali bychom koupili dům, ale tehdy jsme nemohli.“

Minulý kondicionál je v současné portugalštině využíván nedůsledně a stává se zastaralým. Častěji se nahrazuje kondicionálem přítomným anebo plusquamperfektním časem. Významový rozdíl pak vyplývá z kontextu.

Kondicionál minulý (složený) má v portugalštině také modální probabilitivní význam, který vyjadřuje pravděpodobnost uskutečnění předminulého děje.

Vidová povaha se v kondicionálním tvaru složeném neutralizuje. Vidová povaha podmíněného děje vyplývá z jazykového kontextu.

5.9.3. Substituce minulého kondicionálu

Minulý kondicionál je nahraditelný analytickým předminulým časem, z čehož vyplývá také plusquamperfektní povaha minulého kondicionálu. Nahrazením v probabilitivním významu však věta ztrácí svou modální povahu.

Ontem ela não estava em casa. Teria ido ao cinema.

„Včera nebyla doma. Šla asi do kina.“

Ontem ela não estava em casa. Tinha ido ao cinema.

„Včera nebyla doma. Šla do kina.“

V souvětích s vedlejší větou podmínkovou je substituce kondicionálu složeného plusquameperfektním tvarem plnohodnotná, a to, dalo by se říci, i po stránce stylistické. Frekvence použití plusquamperfektního tvaru je totiž vyšší, a to i v různých typech textu.

Se a Ana tivesse acabado o relatório, tínhamos/teríamos ido à festa.

Kdyby Anna bývala dokončila report, bývali bychom šli na oslavu.

Com um Ferrari, teríamos/tínhamos ganho a corrida.

Kdybychom bývali měli značku Ferrari, bývali bychom vyhráli závod.

5.10. POSTAVENÍ KLITICKÝCH ZÁJMEN

Obecně platí, že objektová klitika se staví standardně za přízvučné sloveso a v této enklitické pozici se s nimi pojí spojovací čárou. Za určitých okolností však dochází k tzv. proklizi, tedy k postavení klitika před slovesný tvar, a to pokud věta obsahuje v pozici před slovesem:

negátor:

N ão to direi. Neřeknu ti to.

interogativ:

O que é que lhe darão?

Co mu dají?

Onde nos encontraremos?

„Kde se potkáme?”

spojky:

Digo que o faremos amanhã.

„Říkám, že to uděláme zítra.”

některá příslovce:

já, também, logo, assim, ainda, todos, tudo, aqui,:

Também te pagarão.

„Také ti to zaplatí.”

Já te direi quanto pagas.

„Už ti řeknu, kolik zaplatíš.”

U budoucího času jednoduchého a složeného a u kondicionálu jednoduchého a složeného v kladném tvaru však platí pravidla o tzv. mezoklizi, zvané také tmezi (mesóclise, tmese). To znamená, že se klitika staví mezi infinitivní tvar a exponent futura či kondicionálu. Z tvaru escrever-(klitikum)-ei pak získáme tvar: Escrever-lhe-ei. “Napíši mu.” U složených tvarů futura a kondicionálu se klitické zájmeno vkládá do pomocného slovesa ter:

Dir-lho-emos.

„Řekneme mu to.”

Ter-lho-ia perguntado.

„Býval bych se ho na to zeptal.”

Vzhledem k tomu, že mezoklize probíhá mezi slovesným tvarem infinitivním zakončeným na –r, dochází v případě spojení s akuzativním klitickým zájmenem o,a,os,as, ke změně na –lo,-la,-los, -las.

Pagar+o+ei.

→

Pagá-lo-ei.

„Zaplatím to.”

Pagar+o+íamos

→

Pagá-lo-íamos.

„Zaplatili bychom to.”

Ter+o+ia perguntado

→

Tê-lo-ia perguntado.

„Býval bych se zeptal.”

Ter+o+ei lido

→

Tê-lo-ei lido.

„Budu to mít dočteno.”

5.11. SOUSLEDNOST ČASOVÁ INDIKATIVNÍ

U přítomného, minulého jednoduchého a budoucího času se může děj v nepřímé řeči posunout do neaktuální roviny, tedy mimo výpovědní událost. Tyto časy jsou pak nahrazeny tvary imperfekta, kondicionálu a plusquamperfekta, které vyjadřují primárně předčasnost, současnost a následnost vzhledem k větě hlavní. To platí pouze v případě, že je celé souvětí (včetně věty hlavní) lokalizováno do roviny neaktuální. Tomuto jevu se říká časová souslednost (lat. consecutio temporum).

Z hlediska gramatického lze vysledovat celkem 3 typy souslednosti, kdy jsou transponovány do neaktuální roviny 3 děje:

Současný děj

Budoucí děj

Minulý děj

Přítomný čas se mění na imperfektum ► SOUČASNOST mezi VH[125] a VV[126]

aktuální rovina

VH - přítomný čas

souslednost časová se neuplatňuje

neaktuální rovina

VH - minulý čas

změna: přítomný čas ► imperfektum

souslednost časová se uplatňuje

Eu penso

que ela trabalha no banco.

Eu pensava

que ela trabalhava no banco.

TRABALHA ►►►► TRABALHAVA

Myslím,

že pracuje v bance.

Myslel jsem,

že pracuje v bance.

Čas minulý se mění na plusquamperfektum ► PŘEDČASNOST VV vzhledem k VH

aktuální rovina

VH - přítomný čas

souslednost časová se neuplatňuje

neaktuální rovina

změna: časy minulé ► složený čas předminulý

souslednost časová se uplatňuje

Eu digo

que treinei/tinha

treinado todos os dias.

Eu disse

que tinha treinado todos os dias.

TREINEI/TINHA TREINADO ►►►► TINHA TREINADO

Říkám,

že jsem trénoval.

Řekl jsem,

že jsem trénoval.

Časy budoucí se mění na kondicionál ► NÁSLEDNOST VV vzhledem k VH

aktuální rovina

VH - přítomný čas

souslednost časová se neuplatňuje

neaktuální rovina

změna: budoucí čas ► kondicionál

souslednost časová se uplatňuje

Eu digo

que treinarei todos os dias.

Eu disse

que treinaria todos os dias.

TREINAREI ►►►► TREINARIA

Říkám,

že budu trénovat každý den.

Řekl jsem,

že budu trénovat každý den.

Kromě toho, že se v souslednosti časové mění časy, mění se také příslovce, podle skutečného místního nebo časového určení.

agora

►

na altura, naquele tempo, no tempo

aqui

►

ali

cá

►

lá

ontem

►

no dia anterior

hoje

►

nesse/naquele dia

este mês

►

nesse mês/naquele mês

ano

►

nesse ano/ naquele ano

amanhã

►

no dia seguinte

na próxima semana

►

na semana seguinte

no próximo ano

►

no ano seguinte

este/esse

►

aquele

isto/isso

►

aquilo

Eu agora       não posso falar.

„Já teď nemůžu mluvit.“

Disse que nesse momento não podia falar.

„Říkal, že nemůže právě mluvit.“

Eu não vou ao cinema contigo.

„Já s tebou nepůjdu do kina.“

Ela disse que não ia ao cinema comigo.

„Řekla, že se mnou nepůjde do kina.“

V převodu z přímé řeči na nepřímou řeč se mění také osobní a přivlastňovací zájmena, a to podle kontextu: eu ► ele/ nós ► eles, apod.

Eu vou buscar pão e leite. ► Ele disse que ia buscar pão e leite.

„Jdu pro chléb a pro mléko.“ ► „Ona říkala, že půjde pro chléb a pro mléko.“

Nós vamos com o nosso tio. ► Eles disseram que iam com o tio deles.

„Jdu pro chléb a pro mléko.“ ► „Ona říkala, že půjde pro chléb a pro mléko.“

K uplatnění pravidel o časové souslednosti je nutné, aby děje věty vedlejší a hlavní byly situovány mimo aktuální temporální rovinu. V případě jejich lokalizace do roviny aktuální se použití časů ve větách vedlejších řídí svými primárními významy.

Ela disse que hoje está cansada.

„Ona říkala, že je dnes unavená.“

Ela disse que amanhã vai ao cinema.

„Ona říkala, že zítra půjde do kina.“

Ela disse que ontem foi ao cinema.

„Ona říkala, že šla včera do kina.“

(aktuální rovina: „dnes“, „zítra“, „včera“ je myšleno vzhledem k výpovědní události).

K takovým případům dochází také tehdy, když jde o minulost určenou datem, nebo jde-li o obecně platné tvrzení či o děj, který v přítomnosti stále platí. V tomto případě jsou propozice obou vět také zahrnuty do aktuální temporální roviny.

Ela disse que a Revolução dos Cravos se deu em 1974.

„Řekla, že ke karafiátové revoluci došlo v roce 1974.“

Ela disse que a Terra gira em torno do Sol.

„Řekla, že se země otáčí kolem slunce.

6. KONJUNKTIV

Základní funkce konjunktivu[127] spočívá v realizaci morfologického vyjádření non-reálného, to je potencionálního, volního nebo hodnotícího významu (více v kapitole 3.3.2.2.)

Modální významy non-reálné se vyznačují tím, že možný význam temporální se u něj může „amalgamovat s některým ze tří sémantických rysů tzv. vnitřní modální diferenciace, která udává různé stupně možnosti (perspektivy) realizace příslušného non-reálně pojatého děje“[128]. Jde o tři následující sémy:[129] význam faktibilní, význam eventuální, význam ireálný.

Faktibilní význam „charakterizuje non-reálný děj s otevřenou možností relizace“[130] Oxalá não chova amanhã! „Kéž zítra neprší!“ – rozumí se, že existuje otevřená možnost, že pršet nebude.

Eventuální význam: charakterizuje non-reálný děj jako „děj s neudanou možností realizace (jak děj, tak perspektiva jeho realizace zůstávají v oblasti potencionálnosti)“[131]. Větou: Oxalá o João passasse no exame. „Kéž by Jan udělal zkoušku.“ se rozumí, že možnost, že by Jan udělal zkoušku, zůstává v oblasti představy.

Význam ireálný: charakterizuje non-reálný děj jako děj s uzavřenou možností realizace. Oxalá não tivesse chovido! Kéž by bývalo nepršelo! Možnost realizace pojmenovaného děje je uzavřena.

Použití konjunktivu je v portugalštině velmi pestré a odpovídá modelu B Zavadila, který rozlišuje čtyři typy funkčního použití slovesných modů: větně kongruenční, větně nekongruenční, souvětně kongruenční a souvětně nekongruenční.[132]

1. Pokud je použití konjunktivu syntakticky i sémanticky nezávislé na jiné větě, pak jde o použití větně nekongruenční. Toto použití konjunktivu se používá v následujících významech:[133]

ve významu imperativu:

Trabalhem!

„Pracujte!“

ve významu upozornění či přivolání pozornosti:

Advirta-se...

„Upozorňujeme, že …“

ve významu výtky či kritiky:

Olha, tivesses reservado os bilhetes a tempo.

„Poslyš, měl jsi rezervovat lístky včas.“;

ve významu přání:

Haja saúde!

„Na zdraví.

ve významu poděkování:

Bem haja!

„Děkuji.“ (regionálně)

2. Pokud je použití konjunktivu syntakticky nezávislé, ale sémanticky řízené lexikálním výrazem modální povahy (zejména v přacích větách uvozených výrazy jako: oxalá, talvez, Deus queira que, tomara, pudera), pak mluvíme o větně kongruenčním použití konjunktivu. Toto použití je typické zejména pro zvolací věty a nepřímý rozkaz:

zvolací věty:

Que Deus te ajude!

„Bůh ti pomáhej.“

Talvez vá ao cinema.

„Možná půjdu do kina.“

Oxalá façam boa viagem.

„Kéž se jim dobře cestuje.“

nepřímý rozkaz (v případě potřeby použít podmět je nutné jej klást před uvozovací spojku que:[134]

Ele que descanse.

„On ať odpočívá.“

Elas que digam…

„Ony ať řeknou…“

3. O použití souvětně kongruenčním mluvíme tehdy, kdy je použití modu syntakticky i sémanticky vázáno na hlavní větu. Souvětně kongruenční použití konjunktivu se vyskytuje ve větách přímo modálních, tedy ve větách vedlejších substantivních, „kde je jeho přítomnost dána nor-reálným modálním významem nějakého výrazu věty hlavní, s nimž vlastně modálně kongruuje“[135]. Modální část věty je zastoupena:

slovesnými i neslovesnými výrazy hodnotícími, jako například: aborrecer „otravovat, nudit“, agradar „potěšit“, comover „dojmout“, desagradar „nepotěšit“, desgostar „nelíbit se“, entristecer „rozesmutnět“, impressionar „udělat dojem“, interessar „zaujmout/zajímat“, ofender „urazit“, preocupar „dělat starosti“, surpreender„překvapit“;

slovesy s výrazem volním (přacím o rozkazovacím): dizer que „říct, aby“, ordenar que „nařídit, aby“, pedir que „požádat, aby“, rogar que „prosit, aby“, suplicar „žadonit“, desejar que „přát si, aby“, querer, que „chtít, aby“, atd.,

a slovesy kauzativními: mandar/ deixar + infinitiv „nechat+ infinitiv“, fazer com „způsobit, že“, atd.. (více v kapitole 3.3.2.2.).

4. Použití souvětně nekongruenční je pak typické pro nepřímo modální souvětí, kdy je konjunktiv syntakticky sice závislý, ale sémanticky nezávislý, což je použití typické pro vedlejší věty okolnostní (příslovečné) a vztažné, které nejsou řízeny žádným modálním výrazem ve větě hlavní. [136]

„Spojky a tzv. relativa (vztažná zájmena a příslovce) zde vyjadřují vztahy mezi myšlenkovými obsahy, přičemž ale vedlejší věta není modálně závislá na větě hlavní. Modalita se v takové vedlejší větě vyskytuje vlastně jen proto, že jejím predikátorem je verbum finitum (tedy časované sloveso), které vždy musí kategorii modu nějak vyjadřovat. To vytváří možnost formalizovaného používání jednotlivých modů“[137] Tato formalizace modů ve vedlejší větě spočívá v tom, že modálnímu významu neodpovídají vždy modální formy. Zde hraje rozhodující roli při výběru správného způsobu faktor reálnosti či non-reálnosti děje (u vedlejších vět příslovečných) nebo u vedlejších vět adjektivních určitost pojetí antecedentu související rovněž s potencionálním pojetím děje.

Procuramos a senhora que fala português.

„Sháníme tu paní, která mluví portugalsky.“

Procuramos uma secretária que fale português.

„Sháníme sekretářku, která by mluvila portugalsky.“

Se vais à biblioteca, devolve este livro.

„Jestliže jdeš do knihovny, vrať tuto knihu.“

Se fores à biblioteca, devolve este livro.

„Jestli půjdeš do knihovny, vrať tuto knihu.“

Se fosses à biblioteca, poderias devolver este livro

„Kdybys šel do knihovny, mohl bys vrátit tuto knihu?“

Přehled časů konjunktivního způsobu

Konjunktiv

Jednoduché časy

Složené časy

PŘÍTOMNÝ

ČAS

PŘÍTOMNÝ ČAS

(Presente do conjuntivo)

MINULÝ

ČAS

IMPERFEKTUM

(Imperfeito do conjuntivo)

MINULÝ ČAS

(pretérito do conjuntivo)

PŘEDMINULÝ ČAS

(Mais que perfeito

do conjuntivo)

BUDOUCÍ

ČAS

JEDNODUCHÝ

BUDOUCÍ ČAS

(futuro simples do conjuntivo)

PŘEDBUDOUCÍ ČAS

(Futuro composto

do conjuntivo)

6.1. KONJUNKTIV PŘÍTOMNÉHO ČASU

6.1.1. Morfematická struktura

6.1.1.1. Slovesa pravidelná

U pravidelných sloves se konjunktiv přítomného času („presente do conjuntivo“) tvoří z lexematického základu, který vznikne odtržením koncovky 1.os. j.č. přítomného času indikativu –o a k němuž se připojí příslušné konjunktivní koncovky, které jsou vždy pro danou konjugační třídu atypické. Slovesa 1. konjugační třídy, která jsou zakončená na –ar pak přijímají konjunktivní koncovky se samohláskou e, zatímco slovesa 2. a 3. konjugační třídy zakončená na –er přijímají konjunktivní koncovky se samohláskou a.

Slovesa 1. konjugační třídy :

-e

- emos

andar

and e

and emos

- es

- eis

and es

and eis

- e

- em

and e

and em

Slovesa 2.a 3. konjugační třídy:

-a

- amos

viver

viv a

viv amos

- as

- ais

viv as

viv ais

- a

-am

viv a

viv am

partir

part a

par tamos

par tas

part ais

part a

par tam

6.1.1.2. Slovesa pravidelná s pravopisnou změnou

Pravopisná změna c ► ç

conhecer „znát“ → 1.os.sg. conheço→conheç+a

conhe ça

conhe çamos

conhe ças

conhe çais

conhe ça

conhe çam

Do této skupiny patří slovesa[138] adoecer „onemocnět“ (1.os.sg. ► adoeça), agradecer „poděkovat“ (1.os.sg. ► agradeça), convencer „přesvědčit“ (1.os.sg. ► convença), entristecer „zesmutnět“ (1.os.sg. ► entristeça), estabelecer „stanovit“ (1.os.sg. ► estabeleça), estremecer „třást se“ (1.os.sg. ► estremeça), favorecer „podpořit“ (1.os.sg. ► favoreça), merecer „zasloužit si“ (1.os.sg. ► mereça), oferecer „nabídnout“ (1.os.sg. ► ofereça), parecer „zdát se“ (1.os.sg. ► pareça), perecer „zahynout“(1.os.sg. ► pereça), pertencer „patřit“ (1.os.sg. ► pertença), tecer „tkát“ (1.os.sg. ► teça), torcer „kroutit“ (1.os.sg. ► torça), vencer „přemoci, porazit“ (1.os.sg. ► vença), atd.

Pravopisná změna g ► j

dirigir „řídit“→ 1.os.sg. dirijo→dirij+a

diri ja

diri jamos

diri jas

diri jais

diri ja

diri jam

Do této skupiny sloves se řadí také následující^141: abranger „zahrnout“ (1.os.sg. ► abranja), afligir „zarmoutit“ (1.os.sg. ► aflija), atingir „dosáhnout“ (1.os.sg. ► atinja), cingir „opásat“ (1.os.sg. ► cinja), corrigir „opravit“ (1.os.sg. ► corrija), exigir „vyžádat“ (1.os.sg. ► exija), fugir „utéci“ (1.os.sg. ► fuja), proteger „chránit“ (1.os.sg. ► proteja), tingir „barvit“ (1.os.sg. ► tinja), atd.

Pravopisná změna kmenu gui, gue ► g

distinguir „rozlišit“ → 1.os.sg. distingo→disting+a

distin ga

distin gamos

distin gas

distin gais

distin ga

distin gam

Takto se časují v konjunktivu také slovesa^141: erguer „vztyčit“ (1.os.sg. ► erga), extinguir „uhasit“ (1.os.sg. ► extinga), soerguer „vztyčit“ (1.os.sg. ► soerga).

Přízvuk u sloves s kmenovými dvojhláskami

U sloves, kde mají kmenové dvojhlásky přízvuk na první samohlásce, se tento přízvuk zachovává na stejném místě i v konjunktivním tvaru přítomného času: desmaiar „omdlít“, ensaiar „zkoušet“ causar „zapříčinit“, cuidar „opatrovat, pečovat“, apoiar „podporovat“

desmaiar „omdlít“→ 1.os.sg. desmaio→desmai+e

desmaie

desmaiemos

desmaies

desmaieis

desmaie

desmaiem

Slovesa, která mají přízvuk (označen graficky) na první samohlásce dvojhlásky, si tento přízvuk zachovávají také v konjunktivních tvarech přítomného času. Jde o slovesa jako enraizar „zakořenit, zapustit kořeny“, saudar „zdravit“, ajuizar „soudit“, arruinar „ničit“, europeizar „poevropštit“, reunir „sejít se“ a proibir „zakázat“. Časování konjunktivu přítomného času u těchto sloves je pak následující:

enraizar „zakořenit“ → 1.os.sg. enraízo→enraíz+e

enra íze

enraizemos

enra ízes

enraizeis

enra íze

enra ízem

europeizar „poevropštit“→ 1.os.sg. europeízo →europeíz+e

europe íze

europeizemos

europe ízes

europeizeis

europe íze

europe ízem

reunir „sejít se“ → 1.os.sg. reúno→reún+a

re úna

reunamos

re únas

reunais

re úna

re únam

proibir „zakázat“ → 1.os.sg. proíbo→proíb+e

pro íba

proibamos

pro íbas

proibais

pro íba

pro íbam

6.1.1.3. Slovesa nepravidelná

Slovesa nepravidelná v konjunktivním tvaru přítomného času vykazují stejné změny jako v 1. osobě jednotného čísla přítomného času oznamovacího způsobu, ať už jde o změnu pravopisnou nebo flekční. Jejich výčet uvádíme níže:

Slovesa na –ear:

passear „procházet se“ → 1.os.sg. passeio→passei+e

pass eie

passe emos

pass eies

pass eeis

pass eie

pass eiem

Podobně se časují slovesa[139]: alhear „odcizit“ (1.os.sg. ► alheie), bambolear „vrávorat“ (1.os.sg. ► bamboleie), basear-se „zakládat se“ (1.os.sg. ► baseie-se), cear „večeřet“ (1. os.sg. ► ceie), golpear „bušit“ (1.os.sg. ► golpeie), homenagear „vzdát hold“ (1.os.sg. ► homenageie), idear „načrtnout“ (1.os.sg. ► ideie), lisonjear „lichotit“ (1.os.sg. ► lisonjeie), nomear „jmenovat“ (1.os.sg. ► nomeie), pentear „česat“ (1.os.sg. ► penteie), recear „bát se“ (1.os.sg. ► receie), saborear „ochutnávat“ (1.os.sg. ► saboreie), chatear „otravovat“ (1.os.sg. ► chateie), atd.

Slovesa na –iar:

odiar „nenávidět“ →1.os.sg. odeio → odei+e

od eie

odi emos

od eies

odi eis

od eie

od eiem

Stejným způsobem se časují slovesa^142: ansiar „toužit“ (1.os.sg. ► anseie), incendiar „zapálit (1.os.sg. ► incendeie)“, mediar (1.os.sg. ► medeie) „půlit“, remediar (1.os.sg. ► remedeie) „napravit“.

Pozor! Většina sloves ukončených na -iar jsou však pravidelná: „abreviar“ zkrátit, adiar „odložit“, afiar „ brousit“, copiar „opsat“, denunciar „udat“, depreciar „opovrhovat“, desviar „svést z cesty“, enviar „poslat“, financiar „financovat“, apreciar „ocenit“, assobiar „hvízdat“, caluniar „pomluvit“, contrariar „odporovat“, confiar „důvěřovat“, iniciar „začít“ a negociar „vyjednávat“, atd.

Slovesa se změnou kmenové samohlásky v přízvučné slabice

Slovesa zakončená na –ir se změnou -e- v –i- v přízvučné slabice v 1os. sg. jsou nepravidelná ve všech osobách konjunktivu přítomného času.

vestir „obléci“ →1.os.sg. visto → vist+a

v ista

v istamos

v istas

v istais

v ista

v istam

Stejným způsobem se časují slovesa^142: advertir „upozornit“ (1.os.sg. ► advirta), competir „soutěžit“ (1.os.sg. ► compita), conferir „udělit“ (1.os.sg. ► confira), mentir „lhát“ (1.os.sg. ► minta), preferir „dát přednost“ (1.os.sg. ► prefira), referir „referovat“ (1.os.sg. ► refira), seguir „následovat“ (1.os.sg. ► siga), sentir „cítit“ (1.os.sg. ► sinta), ferir „zranit“ (1.os.sg. ► fira), divertir „bavit se“ (1.os.sg. ► divirta), emergir „čnít“ (1.os.sg. ► emirja), servir „sloužit“ (1.os.sg. ► sirva), repetir „opakovat“ (1.os.sg. ► repita), diferir „lišit se“ (1.os.sg. ► difira), sugerir „navrhnout“ (1.os.sg. ► sugira), atd.

Slovesa zakončená na –ir se změnou -o- v –u v přízvučné slabice v 1os. sg. jsou také nepravidelná ve všech osobách konjunktivu přítomného času

cobrir „pokrýt“ →1.os.sg. cubro → cubr+a

c ubra

c ubramos

c ubras

c ubrais

c ubra

c ubram

Stejným způsobem se časují^142: descobrir „odhalit“ (1.os.sg. ► descubra), dormir „spát“ (1.os.sg. ► durma), engolir „polknout“ (1.os.sg. ► engula), tossir „kašlat“ (1.os.sg. ► tussa), atd.

Slovesa s nezměněnou kmenovou samohláskou

U některých sloves dochází v přítomném čase oznamovacího způsobu ke změně kmenové samohlásky, a to pouze ve 2. a 3.os.sg a 3.os.pl. Jelikož tato nepravidelnost nepostihuje 1.os. sg. Časování těchto sloves v konjunktivu přítomného času je pravidelné s tím, že se v konjunktivních tvarech projeví nutně pouze pravopisné změny.

Jde o následující slovesa:

acudir „přijít na pomoc“ → 1.os.sg. acudo → acud+a

a cuda

ac udamos

ac udas

ac udais

ac uda

ac udam

Stejně se také časují slovesa^142: consumir „spotřebovat“ (1.os.sg. ► consuma), cuspir „plyvat“ (1.os.sg. ► cuspa), entupir „plyvat“ (1.os.sg. ► entupa), fugir „utéci“ (1.os.sg. ► fuja), sacudir „třást“ (1.os.sg. ► sacuda), subir „stoupat“ (1.os.sg. ► suba), sumir „zmizet“ (1.os.sg. ► suma), atd.

frigir „smažit“ → 1.os.sg. frijo → frij+a

fri ja

fri jamos

fri jas

fri jais

fri ja

fri jam

moer „mlít“ → 1.os.sg. moo → mo+a

m oa

mo amos

m oas

mo ais

m oa

mo am

doer „bolet“→ 3.os.sg. doa (defektní)

-

-

-

-

d oa

do am

Stejným způsobem se časují slovesa^142: condoer-se „smilovat se“ (1.os.sg. ► condoa), corroer „nahlodávat“ (1.os.sg. ► corroa), esmoer „přežvykovat“ (1.os.sg. ► esmoa), remoer „přemílat“ (1.os.sg. ► remoa), roer „hryzat“ (1.os.sg. ► roa),

atribuir „přisoudit“ → 1.os.sg. atribuo → atribu+a

atribu a

atribu amos

atribu as

atribu ais

atribu a

atribu am

Stejným způsobem se časují^142: concluir „uzavřít“ (1.os.sg. ► conclua), contribuir „přispět“ (1.os.sg. ► contribua), diminuir „zmenšit“ (1.os.sg. ► diminua), incluir „zahrnout“ (1.os.sg. ► inclua), possuir „vlastnit“ (1.os.sg. ► possua), restituir „restituovat“ (1.os.sg. ► restitua), substituir „nahradit“ (1.os.sg. ► substitua), excluir „vyloučit“ (1.os.sg. ► exclua) a usufruir „užívat“ (1.os.sg. ► usufrua).

construir „postavit“ → 1.os.sg. construo → constru+a

constru a

constru amos

constru as

constru ais

constru a

constru am

Slovesa ukončena v infinitivu na –air

cair „spadnout“ → 1.os.sg. caio → cai+a

ca ia

ca iamos

ca ias

ca iais

ca ia

ca iam

sair „odejít“ → 1.os.sg. saio → sai+a

sa ia

sa iamos

sa ias

sa iais

sa ia

sa iam

Stejným způsobem se časují^142: abstrair „abstrahovat“ (1.os.sg. ► abstraia), atrair „přitáhnout“ (1.os.sg. ► atraia), extrair „vytěžit“ (1.os.sg. ► extraia), contrair „stáhnout“ (1.os.sg. ► contraia), recair „znovuupadnout do“ (1.os.sg. ► recaia), trair „zradit“ (1.os.sg. ► traia).

Slovesa se ztrátou –e ve 3.os.sg. v indikativu

conduzir → 1.os.sg. conduzo → conduz+a

conduz a

conduz amos

conduz as

conduz ais

conduz a

conduz am

Stejným způsobem se časují^142: aduzir „uvést“ (1.os.sg. ► aduza), deduzir „vyvodit“ (1.os.sg. ► deduza), introduzir „uvést“ (1.os.sg. ► introduza), produzir „vyrobit“ (1.os.sg. ► produza), reproduzir „rozmnožit“ (1.os.sg. ► reproduza), seduzir „svést“ (1.os.sg. ► seduza), traduzir „přeložit“ (1.os.sg. ► traduza), jazer „ležet“ (1.os.sg. ► jaza), adjazer „setrvat u“ (1.os.sg. ► adjaza), aprazer „líbit se“ (1.os.sg. ► apraza), desprazer „nelíbit se“ (1.os.sg. ► despraza), comprazer „vyhovět“ (1.os.sg. ► compraza), atd.

Slovesa s nepravidelnou 1.os.sg. v indikativu

medir „měřit“ → 1.os.sg. meço → meç+a

me ça

me çamos

me ças

me çais

me ça

me çam

ouvir „slyšet“ → 1.os.sg. ouço → ouç+a

ou ça/oiça

ou çamos/oiçamos

ou ças/oiças

ou çais/oiçais

ou ça/oiça

ou çam/oiçam

pedir „žádat“ → 1.os.sg. peço → peç+a

pe ça

pe çamos

pe ças

pe çais

pe ça

pe çam

valer „mít hodnotu“ → 1.os.sg. valho → valh+a

va lha

va lhamos

va lhas

va lhais

va lha

va lham

perder „ztratit“ → 1.os.sg. perco → perc+a

per ca

per camos

per cas

per cais

per ca

per cam

poder „moci“ → 1.os.sg. posso → poss+a

po ssa

po ssamos

po ssas

po ssais

po ssa

po ssam

caber „vejít se“ → 1.os.sg. caibo → caib+a

ca iba

ca ibamos

ca ibas

ca ibais

ca iba

ca ibam

Stejně se časují i slovesa odvozená^142: ouvir → entreouvir „zaslechnout“ (1.os.sg. ► entreouça), pedir → impedir „zabránit“ (1.os.sg. ► impeça), pedir → despedir „propustit“ (1.os.sg. ► despeça), pedir → expedir „zaslat (1.os.sg. ► expeça), valer → desvaler „nepodporovat“ (1.os.sg. ► desvalha), valer → equivaler „rovnat se“ (1.os.sg. ► equivalha).

Slovesa s nepravidelnou 1. os. sg., a 2.a3 os.pl. v indikativu

crer → 1.os.sg. creio → crei+a

cre ia

cre iamos

cre ias

cre iais

cre ia

cre iam

ler → 1.os.sg. leio →lei+a

le ia

le iamos

le ias

le iais

le ia

le iam

rir → 1.os.sg. rio → ri+a

r ia

r iamos

r ias

r iais

r ia

r iam

ver → 1.os.sg. vejo → vej+a

veja

vejamos

vejas

vejais

veja

vejam

Podle těchto sloves se časují také sloves odvozená^142: crer → descrer „nevěřit“ (1.os.sg. ► descreia), ler → reler „znovu číst“ (1.os.sg. ► releia), rir → sorrir „usmívat se“ (1.os.sg. ► sorria), ver → antever „předcházet“ (1.os.sg. ► anteveja), entrever „zahlédnout“ (1.os.sg. ► entreveja), prever „předvídat“ (1.os.sg. ► preveja), rever „znovu vidět“ (1.os.sg. ► reveja), prover „vybavit, zásobit se“ (1.os.sg. ► proveja).

dar „dát“

dê

demos

dês

deis

dê

dêem

estar „být“

esteja

estejamos

estejas

estejais

esteja

estejam

haver „být, mít“

haja

hajamos

hajas

hajais

haja

hajam

ir „jít“

vá

vamos

vás

vades

vá

vão

Slovesa s nepravidelnou 1.os.sg.

dizer „říct“

diga

digamos

digas

digais

diga

digam

Stejně se časují take slovesa^142: condizer „být v souladu“ (1.os.sg. ► condiga), contradizer „protiřečit“ (1.os.sg. ► contradiga), desdizer „popřít“ (1.os.sg. ► desdiga), entredizer „říkat pro sebe“ (1.os.sg. ► entrediga), maldizer „proklínat“ (1.os.sg. ► maldiga), predizer „předvídat“ (1.os.sg. ► prediga), redizer „znovu opakovat“ (1.os.sg. ► rediga).

fazer „dělat“

faça

façamos

faças

façais

faça

façam

Stejně se časují také slovesa: 142 desfazer „rozdělat“ (1.os.sg. ► desfaça), malfazer „škodit“ (1.os.sg. ► malfaça), perfazer „obnášet“ (1.os.sg. ► perfaça), refazer „předělat“ (1.os.sg. ► refaça), satisfazer „vyhovět“ (1.os.sg ► satisfaça).

trazer „přinést“

traga

tragamos

tragas

tragais

traga

tragam

Slovesa, která jsou zcela nepravidelná

querer „chtít“

queira

queiramos

queiras

queirais

queira

queiram

requerer „žádat“

requeira

requeiramos

requeiras

requeirais

requeira

requeiram

saber „vědět“

saiba

saibamos

saibas

saibais

saiba

saibam

pôr „položit“

ponha

ponhamos

ponhas

ponhais

ponha

ponham

Stejně se časují také slovesa^142 antepor „dát před“ (1.os.sg. ► anteponha), apor „připojit“ (1.os.sg. ► aponha), decompor „rozložit“ (1.os.sg. ► decomponha), expor „vyložit“ (1.os.sg. ► exponha), impor „vnutit“ (1.os.sg. ► imponha), indispor „rozčilit“ (1.os.sg. ► indisponha), opor „postavit do cesty“ (1.os.sg. ► oponha), pressupor „předpokládat“ (1. os.sg. ► pressuponha), repor „nahradit“ (1.os.sg. ► reponha), sobrepor „podložit“ (1.os.sg. ► sobreponha), supor „předpokládat“ (1.os.sg. ► suponha), transpor „překročit“ (1.os.sg. ► transponha).

ser „být“

s eja

sejamos

sejas

sejais

seja

sejam

ter „mít“

tenha

tenhamos

tenhas

tenhais

tenha

tenham

Podle slovesa ter se v konjunktivu časují také slovesa^142: abster-se „zdržet se“ (1.os.sg. ► abstenha-me), conter „obsahovat“ (1.os.sg. ► contenha), deter „zadržet“ (1.os.sg. ► detenha), entreter „bavit“ (1.os.sg. ► entretenha), manter „udržet“ (1.os.sg. ► mantenha), obter „získat“ (1.os.sg. ► obtenha), reter „zadržet“ (1.os.sg. ► retenha), suster „podepřít“ (1.os.sg. ► sustenha), atd.

vir „přijít“

venha

venhamos

venhas

venhais

v enha

venham

Podle tohoto vzoru se časují také slovesa^142: advir „přihodit se“ (1.os.sg. ► advenha), contravir „odvětit, porušit“ (1.os.sg. ► contravenha), intervir „zasáhnout“ (1.os.sg. ► intervenha), provir „pocházet“ (1.os.sg. ► provenha).

6.1.2. Sémantický rozbor konjunktivu přítomného času

6.1.2.1.Typ větně nekongruenční

V typu větně nekongruenčním je konjunktivu přítomného času použito:

ve významu imperativu (věta nemá podmět):

Trabalhem!

„Pracujte!“

Está quieto, Rui!

„Uklidni se, Ruii!“.

ve významu upozornění či přivolání pozornosti:

Saiba o leitor.

„Informujeme čtenáře …“

Veja-se a página núm. 332.

„Viz strana 332.“

Observe-se…

„Podotkněme“.

ve významu přání:

Bons olhos te vejam!

„Chraň tě Bůh!“,

Viva Pedro!

„Ať žije Pedro!“

Possas tu terminar tudo a tempo.

„Kéž dokončíš vše včas.“

Haja chocolates em casa e estou feliz.

„Bude doma čokoláda a nebude mi nic chybět.“

Passe bem.

„Mějte se hezky.“ ;

ve významu poděkování:[140]

Bem haja!

„Děkuji.“ (regionálně)

6.1.2.2. Typ větně kongruenční

Konjunktiv přítomného času se v typu větně kongruenčním objevuje zejména v přacích a zvolacích větách uvozených výrazy jako: oxalá, Deus queira que, tomara, pudera. Zatímco ve větně nekongruenčním typu má konjunktiv modální význam imperativní (tedy apelově přímý), tak v typu větně kongruenčním má konjunktiv modální význam deziderativní. To znamená, že „charakterizuje děj predikátoru jako předmět neapelově orientované vůle.“ [141] Použití konjunktivu přítomného času se tedy vztahuje na:

věty přací, v nichž se používá konjunktivu přítomného času pro vyjádření splnitelného přání, tedy ve faktibilním významu, protože vyjadřuje potencionálnost s otevřenou možností realizace.

Oxalá corra tudo bem.

„Kéž/ať vše dobře dopadne!“

Tomara que não chova.

„Kéž nebude pršet! /Hlavně ať neprší!“.

Deus queira que não seja nada de grave.

„Kéž/jen ať to není nic vážného.“

Quem me dera que tenhas razão.

„Kéž máš pravdu!“

věty hlavní vyjadřující non-reálný děj s potencionální otevřenou možností realizace. V nich lze použít jak indikativu, tak konjunktivu či infinitivu. Použití modusu závisí na výběru a syntaktickém (lineárním) uspořádání lexikálních prostředků. Pro vyjádření non-reálného děje s možnou realizací existují 4 konstrukce:

1. ser capaz+infinitiv

É capaz de ir trabalhar hoje à tarde.

2. se calhar+indikativ

Se calhar vai trabalhar hoje à tarde

3. indikativ + talvez:

Ele vai trabalhar, talvez, hoje à tarde

4. talvez + konjunktiv

Talvez ele vá trabalhar hoje à tarde.

věty zvolací:

Que Deus te ajude!

„Bůh ti pomáhej.“

věty nepřímého rozkazu, které mohou být použity s podmětem, který je však od slovesa oddělen obligatorně uvozovací spojkou que:[142]

Eles que não digam nada!

„Oni ať nic neříkají.“

6.1.2.3. Typ souvětně kongruenční

Použití souvětně kongruenční se odvíjí od sémantické i syntaktické závislosti věty vedlejší na větě hlavní. Přítomnost konjunktivu ve vedlejších větách obsahových (podmětných a předmětných), které jsou uvozeny spojkou que , je dána modálním významem slovesa věty hlavní, proto se tato souvětí nazývají přímo modální. Čas konjunktivního tvaru je vždy podmíněn časem slovesa ve větě hlavní.

Pokud je sloveso věty hlavní v přítomném či budoucím čase, pak ve větě vedlejší figuruje konjunktiv přítomného času, který vyjadřuje vzhledem k větě hlavní současnost či následnost a vyjadřuje následující modální významy:

1. přání, vůli, očekávání (tj. slovesa s modálním významem volním);

2. zákaz, žádost, povolení (tj. slovesa direktivní);

3. souhlas, omluvu, návrh, doporučení;

4. nutnost (tj. výrazy a slovesa nutnostní);

5. lítost, zármutek, údiv, překvapení, radost, obavu (tj. slovesa s modálním významem hodnotícím);

6. možnost a nemožnost (tj. výrazy a slovesa s modálním významem možnostním);

7. pochybnost, nejistotu (tj. výrazy s modálním významem dubitativním);

8. pravděpodobnost (tj. výrazy s modálním významem probabilitativním);

9. domněnku (nebo názorové sloveso) v záporu nebo v otázce.

věta hlavní

věta vedlejší substantivní

PŘÍTOMNÝ ČAS /BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

KONJUNKTIV PŘÍTOMNÉHO ČASU

vztah  současnosti či následnosti

k větě hlavní

1. přání, vůle, očekávání, (modální význam volní či přací):

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui quer/deseja

„Rui chce/ si přeje,

que a Matilde lhe dê um beijo.,

aby ho Matylda políbila.“

2. zákaz, žádost, povolení (slovesa s modálním významem žádacím):

věta hlavní

věta vedlejší

O Pedro pede

„Petr žádá,

que o diretor o receba.

aby ho ředitel přijal.“

3. souhlas, omluva, návrh, doporučení (slovesa s modálním významem volním vyjadřujícím vůli pojatou subjektivně (doporučovat, navrhovat):

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui sugere/aconselha

„Rui navrhuje/doporučuje,

que a Sara vá ao médico.

aby si Sára zašla k lékaři.“

4. nutnost, důležitost, potřeba anebo také vhodnost (výrazy a slovesa vyjadřující modální význam volní s významem vůle objektivní):

věta hlavní

věta vedlejší

É necessário/preciso/importante

„Je nutné/důležité

que a Matilde vá ao médico.

aby si zašla Matylda k lékaři.“

5. lítost, zármutek, údiv, překvapení, radost, obava (slovesa s modálním významem hodnotícím):

věta hlavní

věta vedlejší

É pena

„Je škoda,

que não estejas aqui connosco.

že tady nejsi s námi.“

věta hlavní

věta vedlejší

Agrada-me/É bom

„Těší mě/To je dobře,

que estejas aqui connosco.

že jsi tady s námi.“

věta hlavní

věta vedlejší

Receio/admira-me

„Obávám se/udivuje mne,

que o banco esteja fechado.

že je banka zavřená.“

6. možnost, nemožnost (výrazy a slovesa s modálním významem možnostním - potencionálním):

věta hlavní

věta vedlejší

É possível/impossível

„Je možné/není možné,

que não venha.

že nepřijde.“

7. pochybnost, nejistota (výrazy s modálním významem dubitativním):

věta hlavní

věta vedlejší

Duvido /não é certo/não tenho a certeza

„Pochybuji (není jisté/nejsem si jist),

que venha.

že přijde.“

Výrazy dubitativní povahy vyskytující se v hlavní větě v záporném tvaru nebo v opačném významu: ser certo „být jisté“, ter a certeza „být si jist“, não duvidar „nepochybovat“, ser evidente „být jasné“, ser inegável „být nepopiratelné“, não haver dúvida „nebýt pochyb o čem“, atd. vyžadují použití indikativu ve větě vedlejší.

věta hlavní

věta vedlejší

Não duvido/É certo

„Nepochybuji/je jisté,

que o banco está aberto.

že je banka otevřená.“

8. pravděpodobnost (výrazy s modálním významem probabilitativním)

věta hlavní

věta vedlejší

É provável/improvável

„Je (ne)pravděpodobné,

que venha.

že přijde.“

9. domněnka (názorové sloveso) v záporu:.

věta hlavní

věta vedlejší

Não acho

„Nemyslím si,

que o banco esteja aberto.

že je otevřená banka.“

Konjunktiv se může fakultativně vyskytovat po slovesech achar, crer, julgar, pensar ve větě vedlejší, která vystihuje dubitativní povahu děje:

věta hlavní

věta vedlejší

Penso que

„Myslím,

ele esteja com febre

že má teplotu.“

6.1.2.4. Typ souvětně nekongruenční

6.1.2.4.1. Vedlejší věty vztažné

Tento typ použití zahrnuje v sobě mody syntakticky závislé, ale sémanticky nezávislé. Použití modusu ve větě vedlejší tedy nesouvisí s modem věty hlavní tak, jak tomu bylo v předchozím případě. Konjunktiv v nich ale může také sloužit k vyjádření non-reálného významu ve větách vedlejších vztažných, kde vyjadřuje otevřenou možnost realizace, přání, vůle, žádané vlastnosti, apod. Často jsou tyto věty vedlejší uvozeny vztažným zájmenem que, o que, quem, cujo, ale také neurčitými zájmeny alguém, algo, ninguém, nada, či neurčitými adverbiálními zájmeny onde a como. V češtině se často v překladu těchto vět objevuje podmiňovací způsob.

Použití indikativu či konjunktivu se odvíjí od povahy antecedenta. Ten může být buď reálný (pak je ve větě vedlejší indikativ) nebo non-reálný (pak je ve větě vedlejší konjunktiv). Čas konjunktivu se odvíjí od věty hlavní. Pokud je slovesný výraz v přítomném či budoucím čase nebo v imperativu, pak ve větě vedlejší se vyskytuje konjunktiv v přítomném čase, který vyjadřuje vzhledem k větě hlavní současnost. Následnost se u adjektivních vět vedlejších s významem non-reálným vyjadřuje konjunktivem futura (viz kapitola 6.6.2.2.).

věta hlavní

věta vedlejší adjektivní

PŘÍTOMNÝ ČAS /BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

KONJUNKTIV PŘÍTOMNÉHO ČASU

vztah  současnosti k větě hlavní

věta hlavní

věta vedlejší

Precisamos de uma secretária

“Potřebujeme sekretářku,

que fale bem português.

která  by mluvila portugalsky.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não está aqui ninguém

Není tady  nikdo,

que me responda?

kdo  by mi odpověděl?

V případě použití určitého členu u podstatného jména ve větě vedlejší je nutné použít indikativu. V českém překladu se pak vyskytuje ve větě vedlejší oznamovací způsob.

věta hlavní

věta vedlejší

Está aqui a senhora

Je tady  ta paní,

que fala português?

která mluví portugalsky?

6.1.2.4.2. Vedlejší věty adverbiální

Dalším typem vět vedlejších jsou věty vedlejší okolnostní. K těmto větám vedlejším patří podle tradičního dělení vedlejší věta okolnostní časová, způsobová, důvodová, účelová, podmínková, přípustková a místní. Moderní klasifikace však počítají s větším počtem adverbiálních vět.

V některých případech jsou modální významy v těchto vedlejších větách druhořadé a neodpovídají modálním formám, které tento význam obvykle vyjadřují. Konjunktivní tvar ve vedlejší větě je v přítomném čase v případě, že sloveso věty hlavní je v čase budoucím či přítomném. Může vyjádřit jak vztah následnosti, tak vztah současnosti k větě hlavní.

věta hlavní

věta vedlejší adjektivní

PŘÍTOMNÝ ČAS /BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

KONJUNKTIV PŘÍTOMNÉHO ČASU

vztah  současnosti či následnosti k větě hlavní

Vedlejší věty adverbiální účelové jsou uvozeny například spojkou para que, a fim de que, de modo que „aby“ a konjunktiv přítomný vyjadřuje děj současný nebo následný k větě hlavní.

věta hlavní

věta vedlejší

Eu digo isto

„Já to  říkám proto,

para que o saibas/para que o faças.

abys to věděl/ abys to udělal.“

Vedlejší věty adverbiální podmínkové se slovesem v konjunktivu přítomného času jsou uvozeny například spojkou caso, desde que „jestliže, pokud“, sem que , a menos que , a não ser que „pokud ne, aniž, ledaže“, nikdy však se spojkou se „jestliže“

Sloveso v konjunktivu přítomného času v těchto větách vyjadřuje současnost nebo následnost potenciálního děje s otevřenou možností realizace. Temporální význam faktibilní podmínky je určen většinou kontextově, často je však také dvouznačný.

věta hlavní

věta vedlejší

Telefono-te/telefonar-te-ei/vou telefonar-te

desde que/caso o desejes.

„Já ti zavolám,

pokud/jestliže si to přeješ/budeš přát.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não podes/não poderás ir ao cinema

sem que pagues a entrada.

„Nemůžeš/nebudeš moci jít do kina,

pokud/jestliže nezaplatíš vstupné.“

Pro vyjádření reálného významu se v těchto větách může použít spojky se a sloveso v indikativu:

věta hlavní

věta vedlejší→ není konjunktiv

Telefono-te/telefonar-te-ei/vou telefonar-te

„Zatelefonuji ti,

se o desejas.

jestli si to přeješ.“

Podes/ poderás ir ao cinema

„Můžes/budeš moci jít do kina,

se pagas a entrada.

jestliže zaplatíš vstupenku.“

Telefona-me

„Zatelefonuj mi,

se pretendes falar comigo.

jestliže si přeješ se mnou mluvit.“

Konjunktiv přítomného času se nikdy nevyskytuje ve větách vedlejších uvozených spojkou se:

věta hlavní

věta vedlejší →není konjunktiv

Telefono-te/telefonar-te-ei/vou telefonar-te

*se o desejes.

Não podes/não poderás ir ao cinema

*se não pagues a entrada.

Telefona-me

*se não seja muito tarde.

Ela não te ouve/ouvirá

*se não grites.

Konjunktiv přítomného času se vyskytuje ve vedlejších větách adverbiálních časových vyjadřujících bezprostřední předčasnost či následnost, které jsou uvozeny například spojkou antes que „než, před tím, než“, até que „až, dokud“, logo que „jakmile“ a assim que „jakmile“[143].

věta hlavní

věta vedlejší

Como/vou comer um pouco de bolo

antes que acabe.

„Vezmu si kousek koláče

dříve, než se sní.“

věta hlavní

věta vedlejší

Continuamos/ vamos continuar no trabalho

até que nos dêem novas instruções.

„Budeme pokračovat v práci,

dokud nám nedají nové instrukce.“

věta hlavní

věta vedlejší

Telefono-te/vou telefonar-te

logo que me despache.“

„Zavolám ti,

jakmile skončím v práci.“

Konjunktiv přítomného času se vyskytuje také ve větách vedlejších přípustkových, které vyjadřují podmínku vylučující výsledek děje věty hlavní. V těchto větách dochází k formalizovanému použití konjunktivu, protože ten ne vždy vyjadřuje non-reálnou podmínku, ale také podmínku faktibilní . Věty vedlejší přípustkové jsou pak nejčastěji uvozeny přípustkovými spojkami: ainda que, embora, mesmo que, se bem que, ainda que, všechny s významem „ačkoliv, přestože, i kdyby“, nebo nem que „ani kdyby“.

věta vedlejší

věta hlavní

Mesmo que/embora/ainda que chova

vamos ao futebol.

„ I když prší,

jdeme/půjdeme na fotbal.“

věta vedlejší

věta hlavní

Se bem que ele não saiba línguas

nunca tem problemas quando viaja.

„I když neumí cizí jazyky,

nemá při cestování nikdy problém.“

Určité zvláštnosti vykazuje přípustkové spojení apesar de que, která se však používá výhradně s infinitivním tvarem:

Apesar de o tempo estar bom, fico em casa. „Přestože je hezky, zůstanu doma.“

V některých slovnících a školských učebnicích se sice zmiňuje nutnost použití konjunktivu po apesar de que, nicméně ve skutečnosti je toto použití velmi sporadické:

Somos homens da selva, apesar de que as selvas já nem sequer existem.

„Jsme domorodci, přestože pralesy již téměř neexistují….“

Ve větách vedlejších způsobových dochází k důslednému rozlišování dvou modotemporálních funkcí indikativu a konjunktivu. Konjunktiv zde slouží pro vyjádření non-reálného významu s otevřenou potenciální možností realizace, indikativ pak má význam reálný a pouze konstatuje daný stav. Způsobové věty vedlejší jsou uvozeny spojkami de maneira que, de forma que, de modo que a v překladu pak mají dva významy: „tak, aby“, nebo „tak, že“. V některých klasifikacích vět vedlejších je spojka de modo que spojená s konjunktivem považována za spojku účelovou nebo také důsledkovou.

věta hlavní

věta vedlejší + konjunktiv

Ela fala/vai falar/falará em voz alta

de modo que

todos a ouçam bem.

„Ona mluví/bude mluvit nahlas

tak, aby

ji všichni slyšeli.“

věta hlavní

věta vedlejší + indikativ

Ela fala/vai falar/falará em voz alta

de modo que

todos a ouvem/ouvirão bem.

„Ona mluví/bude mluvit nahlas

tak, že

ji všichni slyší/uslyší.“

6.2. KONJUNKTIV MINULÉHO ČASU

6.2.1. Morfematická struktura

Konjunktiv minulého času (port. pretérito do conjuntivo) se tvoří pomocí konjunktivu přítomného času slovesa ter nebo haver[144] a příčestí minulého významového slovesa (viz kapitola: 5.4.1.1., 5.4.1.2., 5.4.1.3.).

TENHA + příčestí

TENHAMOS + příčestí

TENHAS + příčestí

TENHAIS + příčestí

TENHA + příčestí

TENHAM + příčestí

6.2.2. Sémantický rozbor konjunktivu minulého času

Konjunktiv minulého času se vyskytuje ve všech typech modálních vět, kromě typu větně nekongruenčního. Z hlediska vidového se u něj ztrácí rys atéličnosti. Minulý čas složený v konjunktivu vyjadřuje děje dokonavé, které se uskutečnily před dějem věty první, jejíž sloveso je v přítomném nebo budoucím čase nebo v imperativu.

6.2.2.1. Typ větně kongruenční

V typu větně kongruenčním se vyskytuje konjunktiv minulého času v přacích větách uvozených výrazem: oxalá, talvez. V tomto případě má konjunktiv význam non-reálný s otevřenou potenciální možností v blízké minulosti.

Oxalá tenha tido essa sorte!

„Kéž měl štěstí“,

Deus queira que ela não tenha fugido».

„Kéž neutekla.”

Také může mít význam potencionální možnosti v blízké minulosti:

Talvez tenha caído mal.

„Asi špatně dopadl.“

6.2.2.2. Typ souvětně kongruenční

V typu souvětně kongruenčním (souvětí přímo modální) se konjunktivu minulého času používá pro vyjádření předčasnosti děje věty vedlejší vzhledem k větě hlavní. Zatímco minulý složený čas má v indikativu imperfektní a repetitivní povahu, v konjunktivu vyjadřuje perfektní děj, který časově předchází ději věty hlavní, jejíž sloveso může být v přítomném či budoucím čase, popřípadě v imperativu.

věta hlavní

věta vedlejší

PŘÍTOMNÝ ČAS

KONJUNKTIV MINULÉHO ČASU

temporální význam: přítomný

temporální význam: pretéritní

vidový význam: perfektní

vztah k VH:  předčasnost

Nejčastější výskyt konjunktivu minulého času byl zaznamenán tam, kde se v hlavní větě nacházejí výrazy s modálním významem avaliativním (hodnotícím), potenciálním, dubitativním a probabilitativním:

Avaliativní (hodnotíci) výrazy ve VH:

věta hlavní

věta vedlejší

É pena/ Lamento/Tenho pena

„Je škoda/Je mi líto/ Mrzí mě,

que não tenhas estado aqui connosco.

že jsi tady nebyla s námi.“

věta hlavní

věta vedlejší

Agrada-me/É bom

„Těší mě/ To je dobře,

que tenhas feito todos os exames.

že jsi složila všechny zkoušky.“

věta hlavní

věta vedlejší

Receio/Admira-me

„Obávám se/Divím se,

que se tenha perdido na cidade

že ve městě zabloudil.“

Dubitativní a potencionální výrazy ve VH:

věta hlavní

věta vedlejší

É possível/ É impossível/ Duvido

„Je možné/Je nemožné/Pochybuji

que tenha perdido o autocarro.

že zmeškal autobus.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não é certo/não tenho a certeza

„Není jisté/nejsem si jist,

que tenha passado no exame.

že/jestli udělal zkoušku.“

Výrazy s modálním významem probabilitativním ve VH:

věta hlavní

věta vedlejší

É provável/improvável

„Je pravděpodobné/nepravděpodobné,

que tenha fugido ao estrangeiro.

že utekl do zahraničí.“

Výrazy esperar a pedir desculpa ve VH.

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui espera

„Rui doufá,

que a Matilde já se tenha despachado do trabalho.

že Matylda již skončila v práci.“

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui pede desculpa à professora

„Rui se omluvá  paní učitelce,

que não tenha feito os trabalhos de casa.

že neudělal domácí úkoly.“

Domněnka či názorové sloveso v záporu v VH.

věta hlavní

věta vedlejší

Não acho

„Nemyslím si,

que o banco tenha estado aberto a essa hora.

že v tu dobu byla otevřená banka.“

Modotemporální funkce konjunktivu se může sporadicky vyskytnout i po slovesech pensar, julgar, crer, achar. V tom případě konjunktiv vystihuje dubitativní povahu minulého děje: Penso que ele tenha estado com febre „ Myslím, že měla teplotu.“

6.2.2.2.1. Futurální význam konjunktivu minulého

Slovesa direktivní s modálním významem žádacím a některá slovesa volitivní s modálním významem volním či přacím, či některé výrazy nutnostní v hlavní větě téměř vylučují použití konjunktivu minulého času ve větě vedlejší. Pokud se vyskytuje, pak má kuriózně temporální význam budoucí, odvoditelný však od jednotlivých významů, z nichž se tato konstrukce skládá. V tom případě ale rodilí mluvčí upřednostňují použití konjunktivu přítomného času.

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui quer/deseja/pede

„Rui  chce/ si přeje,/žádá

que a Matilde tenha feito/faça o trabalho até às oito.

aby Matylda měla hotovou/udělala tu práci do osmé hodiny.“

Věta hlavní

věta vedlejší

É necessário/preciso/importante

„Je nutné/důležité

que tenhas terminado/termines o relatório até às nove horas.

abys měl hotovou/dokončil zprávu do devíti hodin.“

6.2.2.3. Typ souvětně nekongruenční

6.2.2.3.1. Vedlejší věty vztažné

Použití konjunktivu minulého času ve větách vedlejších vztažných se odvíjí od vyjádření možnosti realizace, přání, vůle nebo žádané vlastnosti non-reálné v minulosti, přičemž sloveso věty hlavní je v některém z minulých časů. Věta vedlejší má vzhledem k větě hlavní vztah předčasný.

věta hlavní

věta vedlejší adjektivní

PŘÍTOMNÝ ČAS /BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

KONJUNKTIV MINULÉHO ČASU

temporální význam: pretéritní

vid: dokonavý

vztah k VH:  předčasnost

věta hlavní

věta vedlejší

Estamos à procura de uma pessoa

„Hledáme  někoho,

que tenha visto o acidente.

kdo viděl tu nehodu?“

věta hlavní

věta vedlejší

Não está aqui ninguém

„Není tady  nikdo,

que tenha estado na conferência?

kdo  byl na konferenci?“

V případě reálného referenta se použije u antecedenta určitého členu u podstatného jména a ve větě vedlejší indikativu. V českém překladu se pak vyskytuje ve větě vedlejší oznamovací způsob.

věta hlavní

věta vedlejší

Está aqui a senhora

„Je tady ta paní,

que queria falar consigo, sr. Pereira.

která s vámi chtěla mluvit, pane Pereiro.“

6.2.2.3.2. Vedlejší věty adverbiální

Konjunktiv minulého času ve větách vedlejších okolnostních vyjadřuje minulou okolnost, která časově předchází ději věty hlavní, který je vyjádřen slovesným výrazem v přítomném či budoucím čase, popř. v imperativu.

věta hlavní

věta vedlejší adverbiální

PŘÍTOMNÝ ČAS /BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

KONJUNKTIV MINULÉHO ČASU

temporální význam: pretéritní

vid: perfektní

vztah k VH:  předčasnost

Vedlejší věty adverbiální podmínkové mají sloveso v konjunktivním tvaru minulého času v případě, že je jím vyjádřena podmínka splněná či nesplněná v minulosti, která ovlivňuje děj věty hlavní. Nejčastěji jsou tyto věty uvozeny spojkami caso, desde que, sem que.

věta hlavní

věta vedlejší

Eu vou/irei contigo

caso/desde que já me tenhas pago o bilhete.

„Já jedu/pojedu s tebou,

pokud jsi mi již zaplatil lístek.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não podes dizer se filme é bom ou mau

sem que o tenhas visto ainda.

„Nemůžeš/nebudeš moci říct, jestli ten film je dobrý nebo špatný,

pokud jsi ho ještě neviděl.“

Po spojce se „jestliže“ se ve větách příslovečných podmínkových konjunktivu minulého času nepoužívá.

věta hlavní

věta vedlejší není konjunktiv

Eu vou/irei contigo

*se já me tenhas pago o bilhete.

Não podes dizer se filme é bom ou mau

*se não o tenhas visto ainda.

Ele não sabe nada

*se não lhe tenhas dito tudo.

O avô não te ouve/ouvirá

*se não lhe tenhas posto o aparelho no ouvido.

Pro vyjádření reálné podmínky uskutečněné v minulosti slouží ve větách uvozených spojkou se indikativ:

věta hlavní

věta vedlejší není konjunktiv

Eu vou/irei contigo

se já me pagaste o bilhete.

Não podes dizer se filme é bom ou mau

se não o viste ainda.

Ele não sabe nada

se não lhe disseste tudo.

O avô não te ouve/ouvirá

se não lhe puseste o aparelho no ouvido.

Ve větách vedlejších přípustkových dochází stejně jako v přítomném čase (viz kapitola 6.1.2.4.2) k formalizovanému použití konjunktivu minulého času, který vyjadřuje jak přípustku reálnou tak přípustku non-reálnou vylučující uskutečnění děje věty hlavní. Pro připomenutí uvádíme nejčastěji používané přípustkové spojky: ainda que, embora, mesmo que, se bem que, přičemž všechny mají význam „ačkoliv, přestože, i kdyby“, nebo nem que „ani kdyby“.

věta vedlejší

věta hlavní

Mesmo que tenha chovido

vamos treinar o futebol.

„I když pršelo,

jdeme/půjdeme  trénovat fotbal.“

věta vedlejší

věta hlavní

Embora tenha ganho muito dinheiro

não posso emprestar-te nada.

„ I když jsem vydělal hodně peněz,

nemohu ti žádné půjčit .“

věta vedlejší

věta hlavní

Ainda que o tenha prometido

ela não nos ajuda/não vai ajudar-nos nada.

„ I když to slíbila,

nepomáhá/nepomůže nám vůbec.“

věta vedlejší

věta hlavní

Se bem que não tenha aprendido línguas

nunca tem problemas quando viaja.

„I když se nenaučil cizí jazyky,

nemá při cestování nikdy problém.“

6.2.2.3.3. Futurální význam konjunktivu minulého času

Vedlejší věty adverbiální časové se slovesem v konjunktivním tvaru minulého času mají temporální význam futurální a vyjadřují děje, které jsou považovány za dokonané v budoucnosti.

věta hlavní

věta vedlejší adverbiální

PŘÍTOMNÝ ČAS /BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

KONJUNKTIV MINULÉHO ČASU

temporální význam: budoucí

vid: perfektní

vztah k VH:  následnost

Tomuto významu také odpovídá futurální povaha časových spojek: antes que „než, před tím, než“, até que „až, dokud“, logo que „jakmile“, assim que „jakmile“. V tomto případě je možné použít také konjunktivu přítomného času.

věta hlavní

věta vedlejší

Como/vou comer um pouco de bolo

antes que se tenha acabado/se acabe.

“Vezmu si kousek koláče

dříve, než bude snězený/se sní.“

věta hlavní

věta vedlejší

Continuamos/ vamos continuar no

trabalho

até que tenham terminado/terminem

o novo projecto.

“Budeme pokračovat v práci,

dokud nebudou mít hotový/neukončí nový projekt.“

6.3. KONJUNKTIV IMPERFEKTA

6.3.1. Morfematická struktura

6.3.1.1. Slovesa pravidelná

Konjunktiv imperfekta (port. imperfeito do conjuntivo) se v portugalštině tvoří z tvaru ve 3. os. množného čísla minulého času jednoduchého, a to nahrazením jeho koncovek –aram,- eram, -iram příslušnými koncovkami uvedenými níže v tabulkách.

1. konjugační třída

slovesa ukončená na  –ar.

-asse

-ássemos

falar „mluvit“

fal(aram) „mluvili“

fal asse

fal ássemos

-asses

-ásseis

fal asses

fal ásseis

-asse

-assem

fal asse

fal assem

2. konjugační třída

slovesa ukončená na  –er.

-esse

-êssemos/éssemos

escrever „psát“

escrev(eram)„psali“

escrev esse

escrev êssemos

-esses

-êsseis/ésseis

escrev esses

escrev êsseis

-esse

-essem

escrev esse

escrev essem

U slovesných tvarů druhé konjugační třídy v 1. a 2. os. sg. a pl. u pravidelných sloves převažuje použití cirkumflexního přízvuku: comêssemos, devêssemos, u nepravidelných sloves pak dochází k otevření přízvučné samohlásky a k užití přízvuku ostrého: (fizéssemos, quiséssemos, coubéssemos, puséssemos, tivéssemos).

3. konjugační třída

slovesa ukončená na  –ir.

-isse

-íssemos

partir „odejít“

part(iram)„odešli“

part isse

part íssemos

-isses

-ísseis

part isses

part ísseis

-isse

-issem

part isse

part issem

6.3.1.2. Slovesa nepravidelná

Slovesa s nepravidelným časem minulým mají ve tvarech konjunktivu imperfekta lexematický základ  3.os.pl. jednoduchého času minulého, jehož koncovky (-aram,-eram,-iram) jsou nahrazeny příslušnými koncovkami pro imperfektum konjunktivu. Tyto však vždy neodpovídají kmenové infinitivní samohlásce. Tak například sloveso dar má v minulém čase jednoduchém tvar 3.os.pl. deram, proto bude přijímat koncovky –esse, -esses, -esse, -éssemos, -ésseis, -essem. [145]Připomeňme, že jde o následující slovesa: caber „vejít se“, poder “moci, ver „vidět“, dar „dát“, estar „být“, haver „být, mít“, ir „jít“, dizer „říci“, fazer „dělat“, trazer „přinést“, querer „chtít“, saber“ vědět“, pôr „klást, položit“, ser „být“, ter „mít“, vir „přijít“.

caber „vejít se“ ► 3.os.pl P.P.S.149 couberam

→ coub+esse

coubesse

coubéssemos

coubesses

coubésseis

coubesse

coubessem

Podobně se časují: descaber „být nevhodný“.

poder „moci“ ► 3.os.pl P.P.S. puderam

→ pud+esse

pudesse

pudéssemos

pudesses

pudésseis

pudesse

pudessem

x[146]

ver „vidět“ ► 3.os.pl P.P.S. viram

→ v+isse

visse

víssemos

visses

vísseis

visse

vissem

Připomeňme jen, že slovesa prover „vybavit, zásobit“ a desprover „zbavit“ jsou v  jednoduchém čase minulém oznamovacího způsobu, a tudíž i v konjunktivu imperfekta, pravidelná: (des)provesse, (des)provesses, (des)provesse, (des)provêssemos, (des)provêsseis, (des)provessem.

dar „dát“ ► 3.os.pl P.P.S. deram

→ d+esse

desse

déssemos

desses

désseis

desse

dessem

haver „být“ ► 3.os.pl P.P.S. houveram

→ houv+esse

houvesse

houvéssemos

houvesses

houvésseis

houvesse

houvessem

ir „jít“ a ser „být“ ► 3.os.pl P.P.S. foram

(koncovka –oram je nahrazena atypickými koncovkami konjunktivu imperfekta

–osse,-osses,-osse,-ôssemos, ôsseis, ossem)

fosse

fôssemos

fosses

fôsseis

fosse

fossem

estar „být“ ► 3.os.pl P.P.S. estiveram

→ estiv+esse

estivesse

estivéssemos

estivesses

estivésseis

estivesse

estivessem

dizer „říci“ ► 3.os.pl P.P.S. disseram

→ diss+esse

dissesse

disséssemos

dissesses

dissésseis

dissesse

dissessem

Stejně se časují v konjunktivu imperfekta slovesa odvozená od dizer[147]: condizer (1.os.sg. ► condissesse), contradizer „protiřečit“ (1.os.sg. ► contradissesse), desdizer „popřít“ (1.os.sg. ► desdissesse), entredizer „říkat pro sebe“ (1.os.sg. ► entredissesse), maldizer „proklínat“ (1.os.sg. ► maldissesse), predizer „předvídat“ (1.os.sg. ► predissesse), redizer „znovu opakovat“ (1.os.sg. ► redissesse), atd.

fazer „dělat“ ► 3.os.pl P.P.S. fizeram

→ fiz+esse

fizesse

fizéssemos

fizesses

fizésseis

fizesse

fizessem

Stejně se časují v konjunktivu imperfekta take odvozená slovesa[148]: desfazer „rozdělat“ (1.os.sg. ► desfizesse), malfazer „škodit“ (1.os.sg. ► malfizesse), perfazer „obnášet“ (1. os.sg. ► perfizesse), refazer „předělat“ (1.os.sg. ► refizesse), satisfazer „vyhovět“ (1.os.sg. ► satisfizesse), atd.

trazer „přinést“ ► 3.os.pl P.P.S. trouxeram

→ troux+esse

trouxesse

trouxéssemos

trouxesses

trouxésseis

trouxesse

trouxessem

querer „chtít“ ► 3.os.pl P.P.S quiseram

→ quis+esse

quisesse

quiséssemos

quisesses

quisésseis

quisesse

quisessem

Sloveso requerer „žádat“ je slovesem pravidelným v minulém čase. Proto i jeho konjunktivní tvar bude pravidelný: requeresse, requeresses, requeresses, requerêssemos, requerêsseis, requeressem.

saber „vědět“ -► 3.os.pl P.P.S. souberam

→ soub+esse

soubesse

soubéssemos

soubesses

soubésseis

soubesse

soubessem

pôr „položit, klást“ -► 3.os.pl P.P.S. puseram

→ pus+esse

pusesse

puséssemos

pusesses

pusésseis

pusesse

pusessem

Stejně se časují také slovesa:[149] antepor „dát přednost“ (1.os.sg. ► antepusesse), apor „připojit“ (1.os.sg. ► apusesse), decompor „rozložit“ (1.os.sg. ► decompusesse), expor „vyložit“ (1.os.sg. ► expusesse), impor „vnutit“ (1.os.sg. ► impusesse), indispor „rozčilit“ (1.os.sg. ► indispusesse), opor „postavit do cesty“ (1.os.sg. ► opusesse), pressupor „předpokládat“ (1.os.sg. ► pressupusesse), repor „nahradit“ (1.os.sg. ► repusesse), sobrepor „položit na sebe“ (1.os.sg. ► sobrepusesse), supor „předpokládat“ (1.os.sg. ► supusesse), transpor „překročit“ (1.os.sg. ► transpusesse).

ter „mít“ -► 3.os.pl P.P.S. tiveram

→ tiv+esse

tivesse

tivéssemos

tivesses

tivésseis

tivesse

tivessem

Stejně se časují take slovesa abster-se „zdržet se“ (1.os.sg. ► abstivesse), conter „obsahovat“ (1.os.sg. ► contivesse), deter „zadržet“ (1.os.sg. ► detivesse), entreter „bavit“ (1. os.sg. ► entretivesse), manter „udržet“ (1.os.sg. ► mantivesse), obter „získat“ (1.os.sg. ► obtivesse), reter „zadržet“ (1.os.sg. ► retivesse), suster „podepřít“ (1.os.sg. ► sustivesse).

vir „přijít“ -► 3.os.pl P.P.S. vieram

→ vi+esse

viesse

viéssemos

viesses

viésseis

viesse

viessem

Stejně se časují také slovesa:[150] advir „přihodit se“ (1.os.sg. ► adviesse), contravir „odvětit, porušit“ (1.os.sg. ► contraviesse), intervir „zasáhnout“ (1.os.sg. ► interviesse), provir „pocházet“ (1.os.sg. ► proviesse).

Pro srovnání uvádíme tvary sloves ver a vir v konjunktivním tvaru imperfekta.

vir z tvaru vieram (zachováno ie)

ver z tvaru viram (vzoru ouvir - ouvisse)

viesse

viéssemos

visse

víssemos

viesses

viésseis

visses

vísseis

viesse

viessem

visse

vissem

6.3.2. Sémantický rozbor konjunktivu imperfekta

6.3.2.1 Typ větně kongruenční

Konjunktiv imperfektního času v typu větně kongruenčním se objevuje zejména v přacích a zvolacích větách uvozených výrazy s modálním významem deiziderativním jako: oxalá, talvez, Deus queira que, tomara, pudera.

Ve větách přacích, v nichž se používá konjunktivu imperfekta pro vyjádření nesplnitelného přání v přítomnosti, může mít konjunktiv význam eventuální, kdy charakterizuje non-reálný děj jako děj s neudanou možností realizace, to znamená, že perspektiva jeho realizace zůstává v oblasti potenciálnosti, v oblasti představ a pravděpodobnost jeho uskutečnění je, na rozdíl od konjunktivu minulého času (kde je pravděpodobnost uskutečnění přání větší) téměr nulová, jak dokládají následující příklady:

Os meus pais estão no estrangeiro. Oxalá estivessem cá comigo.

(nulová pravděpodobnost)

„Rodiče jsou v zahraničí. Kéž by tu byli se mnou.“

Věty přací s konjunktivem minulého času vyjadřují tedy přání, jehož uskutečnění je pravděpodobnější, jak dokládá následující kontext:

A reuinão já começou. A Sara saiu muito tarde.      (větší pravděpodobnost)

-Oxalá ela tenha chegado a tempo! – diz o João – A esta hora há pouco trânsito: Talvez tenha conseguido.[151]

„Schůze už začala. Sára ale odešla (na schůzi) moc pozdě.

-Kéž tam přišla včas! V tuto hodinu je malý provoz. Snad to stihla.“

Ve významu non-reálného děje s potencionální otevřenou možností realizace v minulosti se používá tohoto konjunktivu ve spojení s lexikálním prostředkem talvez „snad, asi“.

Ele foi trabalhar, talvez, hoje à tarde.= Talvez ele fosse trabalhar hoje à tarde.

„On šel asi dnes odpoledne pracovat.“

6.3.2.2. Typ souvětně kongruenční

Použití souvětně kongruenční se přímo odvíjí od modální a časové povahy slovesa věty hlavní. Konjunktiv imperfekta vyjadřuje děj atelický, který probíhá současně s dějem nebo následně po ději věty hlavní, jejíž sloveso je v některém z  minulých časů nebo v podmiňovacím způsobu. Ve vedlejších větách obsahových (podmětných a předmětných) má však imperfektum konjuktivu temporální význam minulý :

věta hlavní

věta vedlejší

MINULÝ ČAS /PODMIŇOVACÍ ZPŮSOB

KONJUNKTIV IMPERFEKTA

temporální význam: minulý

vztah k VH:  současnost, následnost

Konjunktiv imperfekta se ve vedlejší větě vyskytuje ve všech případech, jako jeho prezentní protějšek, tedy je-li ve větě hlavní sloveso (6.1.2.3.) vyjadřující zákaz, žádost, povolení (tj. slovesa direktivní), souhlas, omluvu, návrh, doporučení, nutnost (tj. výrazy a slovesa nutnostní), lítost, zármutek, údiv, překvapení, radost, obavu (tj. slovesa s modálním významem hodnotícím), možnost a nemožnost (tj. výrazy a slovesa s modálním významem možnostním), pochybnost, nejistotu (tj. výrazy s modálním významem dubitativním), pravděpodobnost (tj. výrazy s modálním významem probabilitativním), domněnku, názorové sloveso v záporu nebo v otázce, apod. Pro každou situaci uvádíme příklad:

Ve VH je sloveso s modálním významem volním či přacím:

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui queria/desejava

„Rui chtěl/ přál si

que a Sara lhe desse um beijo.

aby mu Sara dala pusu.“

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui esperava

„Rui doufal,

que a Diana lhe desse um beijo no dia dos Namorados.

že mu Diana dá na Valentýna pusu.“

Ve VH je sloveso s modálním významem žádacím:

věta hlavní

věta vedlejší

O Pedro pediu

„Petr požádal,

que o diretor o recebesse.

aby ho ředitel přijal.“

Ve VH je sloveso s modálním významem volním vyjadřujícím vůli pojatou subjektivně:

věta hlavní

věta vedlejší

O Tiago sugeriu „Tiago navrhl,

que a Joana tirasse uns dias de folga.

aby si Joana vzala pár dnů dovolené.“

věta hlavní

věta vedlejší

O César pediu desculpa

„César se omluvil ,

que não estivesse a prestar atenção.

že nedává pozor.“

věta hlavní

věta vedlejší

O médico recomendou

„Lékař doporučil,

que a Matilde fosse fazer radiografia.

aby šla Matylda na rentgen.“

Slovesa nutnostní s významem vůle objektivní:

věta hlavní

věta vedlejší

Era necessário/preciso/importante

„Bylo nutné, důležité

que a Matilde fosse ao médico.

aby šla Matylda k lékaři.“

věta hlavní

věta vedlejší

Eu precisava

„Potřebovala jsem,

que a Matilde fosse buscar o pão.

aby zašla Matylda pro chléb.“

Slovesa s modálním významem hodnotícím:

věta hlavní

věta vedlejší

Era pena

„Byla škoda,

que não estivesses ali connosco.

že jsi tam nebyla s námi.“

věta hlavní

věta vedlejší

Agradou-me/ Era bom

„Měl jsem radost, / Bylo dobře,

que estivesses ali connosco.

že jsi tam byl s námi.“

věta hlavní

věta vedlejší

Receava

„Obávala jsem se,

que se perdessem na cidade.

že ve městě zabloudí.“

věta hlavní

věta vedlejší

Admirava-me

„Divil jsem se,

que falasses mal de mim.

že o mně špatně mluvíš.“

Výrazy a slovesa s modálním významem možnostním – potencionálním:

věta hlavní

věta vedlejší

Era (im) possível

„Bylo/Nebylo možné,

que chegasse atrasado.

že se opozdí.“

Výrazy a slovesa s modálním významem dubitativním:

věta hlavní

věta vedlejší

Duvidava

„Pochyboval jsem,

que aceitasse o convite.

že přijme pozvání.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não era certo/não tinha a certeza

„Nebylo jisté/nebyl jsem si jist,

que viesse.

jestli  přijde.“

Tyto výrazy vyskytující se v hlavní větě a označující jistotu, jako jsou: ser certo/ ter a certeza „být si jist“, não duvidar „nepochybovat“, ser evidente „být jasné“, ser inegável „být nepopiratelné“, não haver dúvida „nebýt pochyb o čem“ atd., vyžadují použití indikativu ve větě vedlejší.

věta hlavní

věta vedlejší

Não duvidava

„Nepochyboval jsem,

que viria

že přijde.“

věta hlavní

věta vedlejší

Era certo/ tinha a certeza

„Bylo jisté/ byl jsem si jist,

que iria connosco ao teatro.

že s námi půjde do divadla.“

Výrazy s modálním významem probabilitativním:

věta hlavní

věta vedlejší

Era provável/improvável

„Bylo (ne) pravděpodobné

que viesse.

že přijde.“

věta hlavní

věta vedlejší

Era provável/improvável

„Bylo (ne)pravděpodobné ,

que o banco estivesse aberto.

že byla banka otevřená.“

Sloveso vyjadřující domněnku či názor v záporu:.

věta hlavní

věta vedlejší

Não achava

„Nemyslela jsem si,

que o banco estivesse aberto.

že byla banka otevřená.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não parecia

„Nezdálo se,

que estivesses preocupado.

že jsi měl starosti.“

6.3.2.3. Typ souvětně nekongruenční

6.3.2.3.1. Vedlejší věty vztažné

Použití slovesného modusu ve větách vedlejších vztažných se odvíjí od povahy antecedenta, stejně jako v předchozích kapitolách (6.1.2.4.1. 6.2.2.3.1). Antecedent může být buď reálný (pak je ve větě vedlejší použito indikativu) nebo non-reálný (pak je sloveso věty vedlejší v konjunktivu).

Pokud je sloveso věty hlavní v některém z minulých časů (kromě minulého času složeného) nebo v kondicionálu a propozice vedlejší věty vztažné vyjadřuje současnost či následnost vzhledem k větě hlavní, pak figuruje ve větě vedlejší konjunktiv imperfekta.

věta hlavní

věta vedlejší adjektivní

MINULÝ ČAS

KONDICIONÁL

KONJUNKTIV IMPERFEKTA

temporální význam: pretéritní

vid: nedokonavý

vztah k VH:  současnost/následnost

věta hlavní

věta vedlejší

Precisávamos de uma secretária

„Potřebovali bychom/jsme sekretářku,

que soubesse falar português.

která by uměla portugalsky.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não estava ali ninguém

„Nebyl tam  nikdo,

que estivesse interessado no assunto.

kdo by se o to zajímal.“

V případě, že referent antecedenta je reálný/konkrétní, pak je determinován určitým členem a sloveso věty vedlejší je použito v indikativu, stejně jako je tomu v českém překladu:

věta hlavní

věta vedlejší

Estava ali a senhora

„Byla tam  ta paní,

que queria falar com o sr. Pereira.

která si přála mluvit s panem Pereirou.“

6.3.2.3.2. Vedlejší věty adverbiální

Ve větách vedlejších okolnostních se konjunktivu imperfekta používá v případě, že sloveso v hlavní větě je v některém z minulých časů (kromě minulého času složeného), popřípadě v kondicionálu. Vedlejší věta pak vyjadřuje současnost nebo následnost.

věta hlavní

věta vedlejší adverbiální

MINULÝ ČAS

KONDICIONÁL

KONJUNKTIV IMPERFEKTA

temporální význam: pretéritní

vid: nedokonavý

vztah k VH:  současnost/následnost

Vedlejší věty adverbiální účelové:

věta hlavní

věta vedlejší

Eu disse-te isso/ telefonei-te

para que o soubesses/ para que te pudesses preparar.

„Já jsem ti to řekl proto,

abys to věděl/ aby ses mohl připravit.“

Vedlejší věty adverbiální časové:[152]

věta hlavní

věta vedlejší

Decidiu afastar-se

antes que fosse expulso.

„Rozhodl se odejít

dříve, než by ho vypověděli ze země.“

věta hlavní

věta vedlejší

Continuaram no trabalho

até que lhe dessem novas instruções.

„Pokračovali v práci,

dokud neobdrželi nové instrukce.“

Vedlejší věty přípustkové:

věta vedlejší

věta hlavní

Mesmo que chovesse

fomos/iríamos ao futebol.

„I když pršelo,

šli jsme/bychom na fotbal.“

věta vedlejší

věta hlavní

Embora o tempo estivesse bom

ficámos em casa.

„ Přestože bylo pěkné počasí,

zůstali jsme doma.“

věta vedlejší

věta hlavní

Ainda que estivesse cansada

ajudou-me no trabalho.

„ I když byla unavená,

pomohla mi v práci.“

věta vedlejší

věta hlavní

Se bem que ele não soubesse línguas

nunca tinha problemas quando viajava.

„ I když neuměla cizí jazyky,

neměla při cestování nikdy problém.“

Vedlejší věty způsobové/účelové:

věta hlavní

věta vedlejší

Ela falava em voz alta

de modo que

todos a ouvissem bem.

„Ona mluvila nahlas

tak, aby

ji všichni slyšeli.“

věta hlavní

věta vedlejší

Ela falava em voz alta

de modo que

todos a ouviam bem.

„Ona mluvila nahlas

tak, že

ji všichni dobře slyšeli.“

Vedlejší věty podmínkové: (imperfeketum vyjadřuje podmínku potenciální eventuální)

věta hlavní

věta vedlejší

Telefonava-te/telefonar-te-ia

se/desde que o desejasses.

„Já bych ti zavolal,

kdyby sis to přál.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não poderias/não podias ir ao cinema

sem que pagasses a entrada.

„Nemohl bys jít do kina,

kdybys nezaplatil.“

věta hlavní

věta vedlejší

Ela não te ouviria/ouvia

a não ser que gritasses.

„Neslyšela by tě,

kdybys nekřičel.“

V těchto větách vedlejších hovoříme o konjunktivu potenciálním eventuálním, který vyjadřuje

a) děj potenciální s neudanou možností realizace v přítomnosti (zůstávající pouze v oblasti představ);

b) děj s otevřenou možností realizace v budoucnosti;

c) děj nebo podmínku ireálnou či kontrafaktickou:

a) Se o Zé pudesse ajudar-te, seria óptimo.

„Kdyby ti Zé mohl pomoci, bylo by to skvělé.“     (možné)

b) Se estivesses aqui comigo, estaria feliz.

„Kdybys tu byl se mnou, byl bych šťastný.“      (možné, ale téměř nereálné)

c) Se o Zé fosse teu amigo, terias sido|/|tinhas sido convidado para a festa.

„Kdyby byl Zé tvůj přítel, pak bys býval byl pozván na oslavu.“     (nemožné, ireálné)

c) Se os homens tivessem asas, tudo seria diferente.

„Kdyby měl člověk křídla, bylo by vše jiné.“     (kontrafaktické)

Vedlejší věty srovnávací, které vyjadřují srovnání s non-reálným významem.

Ele sobe as árvores como se fosse um macaco.

„Leze po stromech, jako kdyby byla nějaká opice.“

Ela fala francês como se fosse uma francesa.

„Ona mluví francouzsky rodilá Francouzka.“

Eles tratam-me como se fosse o filho deles.

„Chovají se ke mně, jako kdybych byl jejich syn.“

Ela fala como se entendesse o assunto.

„Ona mluví, jako kdyby tomu rozuměla.“

6.3.3. KONJUNKTIV IMPERFEKTA/PERFEKTA

V TYPU SOUVĚTNĚ KONGRUENČNÍM

V typu souvětně kongruenčním (souvětí přímo modální), kdy se konjunktivu minulého času používá pro vyjádření předčasnosti děje věty vedlejší vzhledem k větě hlavní, je možné použití konjunktivu imperfekta, který má silnější modální hodnotící a dubitativní či potencionální význam než konjunktiv minulého času. Toto nahrazení je individuální. Uvádíme jen ty příklady, které byly použity rodilými mluvčími.

věta hlavní

věta vedlejší

PŘÍTOMNÝ ČAS

KONJUNKTIV MINULÉHO ČASU (slabší modální význam)

KONJUNKTIV IMPERFEKTA (silnější modální význam)

temporální význam: pretéritní

vidový význam: perfektní

časový vztah k VH: předčasnost

Výrazy s modálním významem hodnotícím v hlavní větě:

věta hlavní

věta vedlejší

É pena/É bom

„Je škoda,

que não tenhas estado/estivesses ali connosco.

že jsi tam nebyla s námi.“

věta hlavní

věta vedlejší

Agrada-me

„Jsem rád,

que tenhas estado/estivesses ali connosco.

že jsi tam byl s námi.”

věta hlavní

věta vedlejší

Receio

„Obávám se,

que se tenha perdido/perdesse na cidade.

že ve měste zabloudil.“

věta hlavní

věta vedlejší

Admira-me

„Divím se,

que tenha falado/falasse mal de mim.

že o mně špatně mluvil.“

Výrazy a slovesa s modálním významem možnostním – potencionálním v hlavní větě:

věta hlavní

věta vedlejší

É possível

„Je možné,

que tenha perdido/perdesse o autocarro.

že zmeškal autobus.”

věta hlavní

věta vedlejší

É possível

„Je možné,

que tenha ficado/ficasse triste ao saber a notícia.

že byl smutný, když se dozvěděl tu zprávu.“

Výrazy doufat a omluvit se ve VH:

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui espera

„Rui doufá,

que a Matilde se tenha despachado/se despachasse do trabalho.

že Matylda již skončila v práci.“

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui pede desculpa à professora

„Rui se omluvá paní učitelce,

que não tenha feito/fizesse os trabalhos de casa..

že neudělal domácí úkoly.“

6.4.KONJUNKTIV PŘEDMINULÉHO ČASU

6.4.1 Morfematická struktura

Konjunktiv předminulého času (port. mais-que-perfeito do conjuntivo) se tvoří pomocí auxiliárního slovesa ter ve tvaru konjunktivu imperfekta (v portugalštině brazilské se občas používá také pomocné sloveso haver) a příčestí minulého významového slovesa (viz kapitoly: 5.4.1.1. 5.4.1.2., 5.4.1.3.)

TIVESSE + příčestí

TIVÉSSEMOS + příčestí

TIVESSES + příčestí

TIVÉSSEIS + příčestí

TIVESSE + příčestí

TIVESSEM + příčestí

6.4.2. Sémantický rozbor konjunktivu předminulého času

6.4.2.1.Typ větně nekongruenční

V typu větně nekongruenčním je výskyt konjunktivu předminulého času spojený s významem určité kritiky, výtky a podobných sdělení:

Não posso partir amanhã. Já não há vagas no voo.

„Nemůžu zítra odletět. Už není místo v letadle“.

Olha, tivesses reservado a tempo.[153]

„Měl sis rezervovat letenku včas.“

Tivesse a ambulância chegado mais cedo e ele ainda estaria vivo.

„Kdyby ambulance přijela dříve, on by byl na živu.“.

6.4.2.2.Typ větně kongruenční

Konjunktiv plus-quam-perfektního času v typu větně kongruenčním se objevuje zejména v přacích a zvolacích větách uvozených výrazy s modálním významem deziderativním jako: oxalá, talvez, Deus queira que, tomara, pudera. Má význam ireálného, nesplnitelného přání v minulosti a charakterizuje non-reálný děj jako děj s nemožnou realizací.

Os meus pais foram para o estrangeiro. Oxalá não tivessem ido.

„Rodiče jeli do  zahraničí. Kéž by bývali nikam neodjeli.“

Ele não podia vir à festa. Oxalá tivesse vindo.

„On nemohl přijít na oslavu. Kéž by býval přišel.“

Não tinha dinheiro para as férias. Oxalá tivesse tido.

„Neměl jsem peníze na dovolenou. Kéž bych býval měl.“

6.4.2.3. Typ souvětně kongruenční

Použití předminulého času konjunktivu v souvětně kongruenčním typu je možné v případě, že sloveso věty hlavní je v některém z časů minulých nebo v podmiňovacím způsobu a děj věty vedlejší je vzhledem k němu předčasný. Vyjadřuje tedy děj vidově dokonavý.

věta hlavní

věta vedlejší KONJUNKTIV plusquamperfekta

MINULÝ ČAS

KONDICIONÁL

temporální význam: minulý

vztah k VH: předčasnost

vidový typ:  telický/konkluzivní

Ve vedlejších větách obsahových (podmětných a předmětných) se vyskytuje plus-quam-perfektního času konjunktivu v následujících případech:

Ve VH je sloveso pedir desculpa nebo esperar:

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui pediu desculpa

„Rui se omluvil paní učitelce ,

que não tivesse prestado atenção na aula anterior.

že v předešlé hodině nedával pozor.“

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui esperava

„Rui doufal,

que a Matilde lhe tivesse comprado o livro.

že mu Matylda koupila tu knihu.“

Ve VH jsou slovesa a slovesné výrazy s modálním významem hodnotícím:

věta hlavní

věta vedlejší

Agradou-me/Admirou-me

„Měl jsem radost/Divil jsem se,

que o Tiago tivesse ganho a corrida.

že Tiago vyhrál běžecký závod.“

Ve větě hlavní jsou výrazy a slovesa s modálním významem možnostním – potencionálním:

věta hlavní

věta vedlejší

Era possível

„Bylo možné,

que se tivessem encontrado no dia anterior.

že se potkali den před tím.“

Ve větě hlavní jsou výrazy a slovesa s modálním významem dubitativním:

věta hlavní

věta vedlejší

Duvidava

„Pochyboval jsem,

que tivesse lido todo o livro em tão curto tempo.

že přečetl celou tu knihu v tak krátkém čase.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não era certo (Não tinha a certeza)

„Nebylo jisté/nebyl jsem si jist,

que lhe tivesse dito a verdade no dia anterior.

jestli mu řekl  předchozí den pravdu.“

Ve větě hlavní jsou výrazy s modálním významem probabilitativním:

věta hlavní

věta vedlejší

Era provável/improvável

„Bylo pravděpodobné/nepravděpodobné,

que lhe tivesse mentido no dia anterior.

že mu předchozí den lhali.“

Ve větě hlavní je sloveso vyjadřující domněnku či názor v záporu:

věta hlavní

věta vedlejší

Não achava

„Nemyslela jsem si,

que ele tivesse ganho a corrida.

že vyhrál běžecký závod.“

6.4.2.4. Typ souvětně nekongruenční

6.4.2.4.1. Vedlejší věty vztažné

Konjunktiv plus-quam-perfektního času se vyskytuje, pokud je sloveso věty hlavní v některém z minulých časů (kromě minulého času složeného) nebo v kondicionálu a propozice vedlejší věty vztažné vyjadřuje předčasnost.

věta hlavní

věta vedlejší adjektivní

MINULÝ ČAS

KONDICIONÁL

KONJUNKTIV IMPERFEKTA

temporální význam: pretéritní

vid: dokonavý

vztah k VH:  předčasnost

věta hlavní

věta vedlejší

Precisávamos de falar com alguém

„Potřebovali jsme mluvit  s někým,

que tivesse visto o acidente.

kdo viděl tu nehodu.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não estava ali ninguém

„Nebyl tam  nikdo,

que tivesse visto o acidente.

kdo by viděl tu nehodu.“

V případě reálného referenta je ve větě vedlejší použito indikativu, stejně jako je tomu v českém překladu. Podstatné jméno zastupující antecedent je pak determinováno určitým členem.

věta hlavní

věta vedlejší

Estava ali a senhora

„Byla tam  ta paní,

que tinha visto o acidente.

která viděla nehodu.“

6.4.2.4.2. Vedlejší věty adverbiální

Konjunktivu plus-quam-perfekta se používá také ve větách vedlejších okolnostních a to v případě, že sloveso hlavní věty je v některém z minulých časů (kromě minulého času složeného), popřípadě v kondicionálu. Vedlejší věta pak vyjadřuje předčasnost, kterou mohou významově vyjadřovat jen  přípustkové věty vedlejší.

věta hlavní

věta vedlejší adjektivní

MINULÝ ČAS

KONDICIONÁL

KONJUNKTIV IMPERFEKTA

temporální význam: pretéritní

vid: nedokonavý

vztah k VH:  předčasnost

Vedlejší věty přípustkové

věta vedlejší

věta hlavní

Mesmo que tivesse chovido

„I když pršelo (i když bylo napršeno),

fomos/iríamos jogar futebol.

šli jsme na fotbal.“

věta vedlejší

věta hlavní

Ainda que tivesse sido operada

ajudou-me no trabalho.

„I když byla po operaci,

pomohla mi v práci.“

Vedlejší věty adverbiální podmínkové mají sloveso v konjunktivu plusquamperfektu v případě, že sloveso věty hlavní je ve složeném nebo jednoduchém kondicionálu nebo ve složeném plusquamperfektu indikativu. V tom případě vyjadřují modální význam kontrafaktický. Všechny podmínkové spojky, včetně spojky se, se mohou s konjunktivem plusquamperfekta pojit.

věta hlavní

věta vedlejší

Ter-te-ia telefonado/tinha-te telefonado

Já bych ti býval zavolal,

se o tivesses desejado.

kdyby sis to býval přál.

6.4.2.4.3. Futurální význam konjunktivu předminulého času

Vedlejší věty adverbiální časové se slovesem v konjunktivním tvaru minulého času mají temporální význam futurální, což vyplývá také z futurální povahy časových spojek: antes que „než, před tím, než“, até que „až, dokud“, logo que „jakmile“, assim que „jakmile“. V těchto případech je použití tohoto času fakultativní, přičemž častěji se používá konjunktivu imperfekta. S takovým výskytem futurálního konjunktivu předminulého času se lze setkat v následujících typech vět vedlejších:

Ve VH je výraz s modálním významem volním či přacím:

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui queria/desejava

„Rui chtěl/ přál si,

que a Matilde lhe tivesse preparado a comida.

aby Matylda měla připravený oběd.“

Ve VH je výraz s modálním významem žádacím:

věta hlavní

věta vedlejší

O director pediu

„Petr požádal

que o Pedro tivesse terminado o relatório até às nove.

aby měl Petr hotovou zprávu do devíti hodin.“

Ve VH je výraz či sloveso s modálním významem volním subjektivním či objektivním:

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui sugeriu (Era preciso)

„Rui navrhl/Bylo potřeba

que a Matilde tivesse embrulhado a prenda antes de a mãe chegar.

aby měla Matylda zabalený dárek před tím, než přijde matka.“

adverbiální věty vedlejší:

věta hlavní

věta vedlejší

Continuámos no trabalho

Pokračovali jsme v práci,

até que tivessem terminado/terminassem

o novo projecto^157.

dokud  nebyl hotový/neukončili nový projekt.

x[154]

6.5. KONJUNKTIV BUDOUCÍHO ČASU

6.5.1.Morfematická struktura

6.5.1.1.Slovesa pravidelná

Konjunktiv budoucího času (port. futuro do conjuntivo) se tvoří z tvaru  3. osoby minulého času jednoduchého indikativního a to nahrazením –aram, -eram, -iram koncovkami uvedenými níže v tabulkách, které zachovávají v každé konjugační třídě svou tématickou samohlásku.[155] U pravidelných sloves je tvar konjunktivu futura shodný s tvarem osobního infinitivu (kapitola 8.1.).

1. konjugační třída

slovesa ukončená na  –ar.

-ar

-armos

3.os.pl. minulého

času jednoduchého

indikativního

falar ► falaram ►

fal ar

fal armos

-ares

-ardes

fal ares

fal ardes

-ar

-arem

fal ar

fal arem

2. konjugační třída

slovesa ukončená na  –er.

-er

-ermos

3.os.pl. minulého času

jednoduchého

indikativního

escrever ► escreveram ►

escrev er

escrev ermos

-eres

-erdes

escrev eres

escrev erdes

-er

-erem

escrev er

escrev erem

3. konjugační třída

slovesa ukončená na  –ir.

-ir

-irmos

3.os.pl. minulého času

jednoduchého

indikativního

partir ► partiram ►

part ir

part irmos

-ires

-irdes

part ires

part irdes

-ir

-irem

part ir

part irem

6.5.1.2. Slovesa nepravidelná

Ke slovesům s nepravidelným konjunktivem futura patří všechna slovesa, která jsou nepravidelná v čase minulém. Jejich koncovky ve 3.os.pl. jsou nahrazeny koncovkami uvedenými výše v tabulkách pro jednotlivé konjugační třídy.[156] Stejně jako v případě konjunktivu imperfekta i zde je nutné podotknout, že koncovky konjunktivu futura se ne vždy shodují s tematickou samohláskou inifnitivu. Například sloveso estar a dar, které mají v minulém čase indikativním jednoduchém tvary deram a estiveram, mají ve tvaru konjunktivu futura koncovky typické pro druhou konjugační třídu.

Nepravidelnost v minulém čase pak vykazují slovesa: caber „vejít se“, poder “moci, ver „vidět“, dar „dát“, estar „být“, haver „být“, ir „jít“, dizer „říci“, fazer „dělat“, trazer „přinést“, querer „chtít“, saber“ vědět“, pôr „klást, položit“, ser „být“, ter „mít“, vir „přijít“.

caber „vejít se“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého couberam (koncovku –eram nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času druhé konjugační třídy)

couber

coubermos

couberes

couberdes

couber

couberem

Stejně se časuje také sloveso descaber „být nevhodný“ (1.os.sg. ► descouber).

poder „moci“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého puderam (koncovku –eram nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času druhé konjugační třídy)

puder

pudermos

puderes

puderdes

puder

puderem

ver „vidět“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého viram (koncovku –iram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  třetí konjugační třídy)

vir

virmos

vires

virdes

vir

virem

Stejně se časují také slovesa: antever „předvídat“[157] (1.os.sg. ► antevir), entrever „zahlédnout“ (1.os.sg. ► entrevir), rever „znovu vidět“ (1.os.sg. ► revir). Připomeňme jen, že u sloves prover „vybavit, zásobit“ a desprover „zbavit“ jsou slovesa pravidelná v čase minulém. Jejich konjunktivní tvary tedy budou: (des)prover, (des)proveres, (des)prover, (des)provermos, (des)proverdes, (des)proverem.

dar „dár“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého deram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

der

dermos

deres

derdes

der

derem

haver „být“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého houveram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

houver

houvermos

houveres

houverdes

houver

houverem

ir „jít“ a ser „být“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého foram (koncovku –oram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času, které jsou však v tomto

případě atypické: - or, -ores, -or, -ormos, -ordes, -orem).

for

formos

fores

fordes

for

forem

estar „být“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého estiveram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

estiver

estivermos

estiveres

estiverdes

estiver

estiverem

dizer „říci“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého disseram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

disser

dissermos

disseres

disserdes

disser

disserem

Stejně se časují v konjunktivu budoucího času také slovesa:[158] condizer „být v souladu“ (1.os.sg. ► condisser), contradizer „protiřečit“ (1.os.sg. ► contradisser), desdizer „popřít“ (1.os.sg. ► desdisser), entredizer „říkat pro sebe“ (1.os.sg. ► entredisser), maldizer „proklínat“ (1.os.sg. ► maldisser), predizer „předvídat“ (1.os.sg. ► predisser), redizer „znovu opakovat“ (1.os.sg. ► redisser), atd.

fazer „dělat“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého fizeram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

fizer

fizermos

fizeres

fizerdes

fizer

fizerem

Stejné tvary budou mít take odvozená slovesa[159] desfazer „rozdělat“ (1.os.sg. ► desfizer), malfazer „škodit“ (1.os.sg. ► malfizer), perfazer „obnášet“ (1.os.sg. ► perfizer), refazer „předělat“ (1.os.sg. ► refizer), satisfazer „vyhovět“ (1.os.sg. ► satisfizer).

trazer „přinést“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého trouxeram (koncovku –

eram nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času druhé konjugační třídy)

trouxer

trouxermos

trouxeres

trouxerdes

trouxer

trouxerem

querer „chtít“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého quiseram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

quiser

quisermos

quiseres

quiserdes

quiser

quiserem

Sloveso requerer „žádat“ je slovesem pravidelným v minulém čase. Proto i jeho konjunktivní tvar bude pravidelný: requerer, requereres, requerer, requerermos, requererdes, requererem.

saber „vědět“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého souberam (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

souber

soubermos

souberes

souberdes

souber

souberem

pôr „položit, klást“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého puseram (koncovku –

eram nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času druhé konjugační třídy)

puser

pusermos

puseres

puserdes

puser

puserem

Stejně se časují také slovesa:[160] antepor „dát přednost“ (1.os.sg. ► antepuser), apor „připojit“ (1.os.sg. ► opuser), decompor „rozložit“ (1.os.sg. ► decompuser), expor „vyložit“ (1.os.sg. ► expuser), impor „vnutit“ (1.os.sg. ► impuser), indispor „rozčilit“ (1.os.sg. ► indispuser), opor „postavit do cesty“ (1.os.sg. ► opuser), pressupor „předpokládat“ (1.os.sg. ► pressupuser), repor „nahradit“ (1.os.sg. ► repuser), supor „předpokládat“ (1. os.sg. ► supuser), transpor „překročit“ (1.os.sg. ► transpuser), atd.

ter „mít“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého tiveram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

tiver

tivermos

tiveres

tiverdes

tiver

tiverem

Stejně se časují slovesa odvozená abster-se „zdržet se“ (1.os.sg. ► abstiver), conter „obsahovat“ (1.os.sg. ► contiver), deter „zadržet“ (1.os.sg. ► detiver), entreter „bavit“ (1.os.sg. ► entretiver), manter „udržet“ (1.os.sg. ► mantiver), obter „získat“ (1.os.sg. ► obtiver), reter „zadržet“ (1.os.sg. ► retiver), suster „podepřít“ (1.os.sg. ► sustiver) .

vir „přijít“ ► 3.os.pl. minulého času jednoduchého vieram (koncovku –eram

nahradíme koncovkami konjunktivu budoucího času  druhé konjugační třídy)

vier

viermos

vieres

vierdes

vier

vierem

Stejné tvary konjunktivu futura mají také slovesa odvozená[161] advir „přihodit se“ (1. os.sg. ► advier), contravir „odvětit, porušit“ (1.os.sg. ► contravier), intervir „zasáhnout“ (1.os.sg. ► intervier), provir „pocházet“ (1.os.sg. ► provier).

Pozor: Jak již bylo řečeno, velmi často dochází k záměně tvarů sloves ver a vir v minulém čas jednoduchém, a tudíž i v konjunktivním tvaru budoucího času.

vir z tvaru vieram

(zachováno –ie-)

ver z tvaru viram

(podle vzoru ouvir – ouviram)

vier

viermos

vir

virmos

vieres

vierdes

vires

virdes

vier

vierem

vir

virem

6.5.2.Sémantický rozbor konjunktivu budoucího

V typu větně kongruenčním a nekongruenčním se slovesa ve tvaru konjunktivu futura nevyskytují. Dokonce ani v typu souvětně kongruenčním není možné jeho použití. Použití konjunktivu budoucího času je typické pro souvětí nepřímo modální.

6.5.2.1. Typ souvětně nekongruenční

6.5.2.1.1. Vedlejší věty vztažné

Sloveso ve tvaru konjunktivu futura se vyskytuje ve větách vedlejších vztažných s otevřenou možností existence takového referenta, který bude splňovat žádané vlastnosti v budoucnosti. Vzhledem k větě hlavní, jejíž sloveso je v přítomném nebo budoucím čase, popř. v rozkazovacím způsobu, vyjadřuje konjunktiv futura časovou následnost.

Na rozdíl od předchozích případů, kde byl antecedent neurčitý použit s neurčitým členem nespecifickým (um), je v případě zdejším antecedent použit se členem určitým atributivním, který vyjadřuje možnou existenci referenta v budoucnosti, který bude teprve odpovídat propozici věty vedlejší. Ta je vyjádřena budoucím časem konjunktivu.

věta hlavní

věta vedlejší KONJUNKTIV futura

PŘÍTOMNÝ/BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

temporální význam: BUDOUCÍ

vztah k VH: následnost

vidový typ:  atelický

věta hlavní

věta vedlejší

Compra o perfume

„Kup si  ten parfém,

que quiseres.

který  budeš chtít.“

Věty vedlejší vztažné, které rozvíjejí podmět věty hlavní a v nichž je použito konjunktivu futura, jsou vloženy do věty hlavní:

věta hlavní (podmět)

věta vedlejší

věta hlavní (přísudek)

As pessoas

„Ti pacienti,

que tiverem gripe

kteří budou mít chřipku,

são atendidas amanhã.

budou vyšetřeni ráno.“

věta hlavní (podmět)

věta vedlejší

věta hlavní (přísudek)

As pessoas

„Ti,

que virem o filme

kteří uvidí ten film,

vão ficar entusiasmadas.

budou nadšení.“

V případě reálného referenta se použije u antecedenta určitého členu v identifikačním významu a indikativu ve větě vedlejší vztažné.

věta hlavní (podmět)

věta vedlejší

věta hlavní (přísudek)

As pessoas

„Ti,

que viram o filme

kteří viděli ten film,

ficaram entusiasmadas.

byli nadšení.“

věta hlavní (podmět)

věta vedlejší

věta hlavní (přísudek)

As pessoas

„Ti pacienti,

que tinham gripe

kteří měli chřipku,

foram atendidas amanhã.

byli vyšetřeni ráno.“

6.5.2.1.2. Vedlejší věty adverbiální

Sloveso ve tvaru konjunktivu futura se vyskytuje také ve větách vedlejších okolnostních, a to podmínkových a časových, kde vyjadřuje následnost ve vztahu k větě hlavní, která musí mít sloveso v přítomném, budoucím nebo v imperativu.

Ve větách adverbiálních podmínkových se vyskytuje sloveso v konjunktivním tvaru budoucího času, pokud vykazuje modální význam potenciální faktibilní s otevřenou možností realizace v budoucnosti (kontextově také v přítomnosti). Konjunktiv budoucího času se může pojit s podmínkovými spojkami: caso „jestliže, pokud“ a se „jestliže“. Použití konjunktivu s jinými podmínkovými spojkami má svá omezení. Temporální význam konjunktivu budoucího času je určen většinou kontextově, často je však také dvouznačný. Někdy vyjadřuje děj současný s dějem věty hlavní, jindy zase děj následný. V případě, že konjunktiv budoucího času vyjadřuje vztah současný k větě hlavní, je nahraditelný konjunktivem času přítomného (pokud je věta vedlejší uvozená spojkou caso.)

věta hlavní

věta vedlejší

Telefonar-te-ei/vou telefonar-te/telefono-te

se quiseres.

„Já ti zavolám,

pokud budeš chtít.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não poderás ir ao cinema

caso não pagares a entrada.

„Nemůžeš/nebudeš moci jít do kina,

pokud nezaplatíš lístek.“

Vedlejší věty adverbiální časové s temporálním významem budoucím a vztahem následnosti k větě hlavní mají také sloveso v konjunktivu budoucího času. Nejčastěji jsou tyto věty uvozeny spojkami: logo que „jakmile“,, assim que „jakmile“, quando „když“, enquanto „zatímco“, sempre que „vždy, když“. Použití s jinými spojkami je atypické.

věta hlavní

věta vedlejší

Telefona-me

quando quiseres.

„Zatelefonuj mi

až budeš chtít.“

věta hlavní

věta vedlejší

Vamos sair

logo que terminar a reunião.

„Odejdeme,

hned jak skončí schůze.“

věta hlavní

věta vedlejší

Vamos visitar-te

logo que pudermos.

„Navštívíme tě,

jakmile budeme moci.“

věta hlavní

věta vedlejší

O Rui não pode ir à escola

enquanto estiver doente.

„Rui nemůže jít do školy

dokud bude nemocen.“

Konjunktiv budoucího času se používá také ve větách vedlejších měrových, které jsou uvozeny spojkovým spojením quanto mais „čím více“, quanto menos „čím méně“. Konjunktiv budoucího času má zde temporální význam budoucí a modální význam faktibilní s možnou realizací v blízké i vzdálené budoucnosti.

věta vedlejší (konjunktiv futura)

věta hlavní (indikativ)

Quanto mais depressa formos,

„Čím rychleji půjdeme,

mais cedo chegaremos ao restaurante

tím dříve přijdeme do restaurace.“

Quanto menos barulho fizermos,

„Čím méně hluku budeme dělat,

menos possibilidades temos de ser apanhados.

tím menší je možnost, že nás chytí.

Tyto věty vedlejší jsou obdobou podmínkových vět s podmínkou reálnou faktibilní a otevřenou možností realizace v budoucnosti:

věta vedlejší (konjunktiv futura)

věta hlavní (indikativ)

Quanto mais depressa formos,

Se formos mais depressa

mais cedo chegaremos ao restaurante

chegaremos mais cedo ao restaurante

Quanto menos barulho fizermos,

Se não fizermos barulho

menos possibilidades temos de ser apanhados.

haverá menor possibilides de sermos apanhados.

6.6. KONJUNKTIV BUDOUCÍHO ČASU SLOŽENÉHO

6.6.1. Morfematická struktura

Konjunktiv předminulého času (port. futuro composto do conjuntivo) se tvoří pomocí auxiliárního slovesa ter ve tvaru budoucího konjunktivu (v archaické portugalštině a v portugalštině brazilské se občas používá také pomocné sloveso haver) a příčestí minulého významového slovesa (viz kapitola: 5.4.1.1., 5.4.1.2., 5.4.1.3.)

TIVER + příčestí

TIVERMOS + příčestí

TIVERES + příčestí

TIVERDES + příčestí

TIVER + příčestí

TIVEREM + příčestí

6.6.2. Sémantický rozbor konjunktivu budoucího času složeného

V typu větně kongruenčním a nekongruenčním se sloveso v konjunktivu budoucího času složeného nevyskytuje. Ani v typu souvětně kongruenčním není možné jeho použití. Použití konjunktivu budoucího času složeného je typické pro souvětí nepřímo modální.

6.6.2.1. Typ souvětně nekongruenční

6.6.2.1.1. Vedlejší věty vztažné

Sloveso ve tvaru konjunktivu složeného futura se sporadicky může vyskytnout ve větách vedlejších vztažných s otevřenou možností existence takového referenta, který bude splňovat žádané vlastnosti v budoucnosti. Vzhledem k větě hlavní, jejíž sloveso je v přítomném nebo budoucím čase, popř. v rozkazovacím způsobu, vyjadřuje konjunktiv futura časovou následnost.

Stejně jako je tomu u konjunktivu budoucího času, je i zde antecedent použit se členem určitým atributivním, který vyjadřuje možnou existenci referenta v budoucnosti, který bude teprve odpovídat propozici věty vedlejší. Ta je vyjádřena budoucím časem konjunktivu.

věta hlavní

věta vedlejší (konjuntiv futura)

PŘÍTOMNÝ/BUDOUCÍ ČAS

IMPERATIV

temporální význam: BUDOUCÍ

vztah k VH: následnost

vidový typ:  telický

Věty vedlejší vztažné, které rozvíjejí podmět věty hlavní a v nichž je použito konjunktivu futura, jsou vloženy do věty hlavní:

věta hlavní (podmět)

věta vedlejší

věta hlavní (přísudek)

Os alunos

„Ti studenti,

que tiverem lido o romance

kteří budou mít přečtený

ten román,

vão escrever um

ensaio sobre ele.

o něm napíší esej.“

věta hlavní

věta vedlejší

Há que cumprir as regras

„Je nutné dodržovat řád,

que tiverem sido estabelecidas para o sector financeiro .

který bude stanoven pro finanční sektor.“

V případě reálného referenta se použije u antecedenta určitého členu v identifikačním významu a indikativu ve větě vedlejší vztažné.

věta hlavní (podmět)

věta vedlejší

věta hlavní (přísudek)

Os alunos

„Ti studenti,

que tinham lido o romance

kteří si přečetli ten román,

escreveram um ensaio sobre ele.

o něm napsali esej.“

věta hlavní

věta vedlejší

Há que cumprir as regras

„Je nutné dodržovat řád,

que tinham sido estabelecidas para o sector financeiro .

který byl stanoven pro finanční sektor.“

6.6.2.1.2. Vedlejší věty adverbiální

Za stejných podmínek se používá konjunktivu futura složeného ve větách okolnostních podmínkových a časových, kde vyjadřuje následnost ve vztahu k větě hlavní, která musí mít sloveso v přítomném nebo budoucím čase, popřípadě v imperativním tvaru.

Ve větách adverbiálních podmínkových mají slovesa v konjunktivním tvaru složeného času temporální význam budoucí (popřípadě přítomný) a modální význam potenciální faktibilní s otevřenou možností realizace v budoucnosti (popřípadě v přítomnosti) s předpokladem telické povahy děje, tedy ukončeného děje budoucího před dějem budoucím ve větě hlavní.

věta hlavní

věta vedlejší

Pagar-te-ei/vou pagar-te/pago-te

se tiveres terminado todo o trabalho .

„Já ti zavolám,

pokud budeš mít hotovou celou práci.“

věta hlavní

věta vedlejší

Não poderás ir ao cinema

caso não tiveres pago a entrada.

„Nemůžeš/nebudeš moci jít do kina,

pokud nebudeš mít zaplacený lístek.“

Vedlejší věty adverbiální časové s temporálním významem budoucím a vztahem následnosti k větě hlavní mají také sloveso v konjunktivu budoucího času. Nejčastěji jsou tyto věty uvozeny spojkou: até que „až, dokud“,, logo que „jakmile“,, assim que „jakmile“, quando „když“, enquanto „zatímco“, sempre que „vždy, když“. Použití s jinými spojkami je atypické.

věta hlavní

věta vedlejší

A lista dos candidatos será publicada

quando tivermos visto todos os curriculares.

„Seznam kandidátů bude uveřejněn

až budeme mít pročteny všechny životopisy.“

věta hlavní

věta vedlejší

As greves continuarão/continuam

enquanto a administração não tiver dado

resposta à proposta do sindicato.

„Stávka bude pokračovat

dokud úřad nebude mít odpověď

na návrh syndikátu.“

6.7. SOUSLEDNOST ČASOVÁ KONJUNKTIVNÍ

Jak bylo zmíměno v kapitolách věnovaných sémantickým rozborům jednotlivých konjunktivních tvarů, lze vysledovat v souvětích tři typy časové souslednosti vyjadřující vztah mezi větou hlavní a vedlejší: současnost, následnost a předčasnost. Jde o tři roviny, které jsou v rámci časové souslednosti vyjádřeny různě v jednotlivých souvětích. Například v souvětích přímo modálních nelze explicitně vyjádřit vztah následnosti věty vedlejší, zatímco v souvětích nepřímo modálních lze tento vztah vyjádřit pomocí konjunktivu futura. V souvětích s vedlejší větou podmínkovou jsou kompatibilní vždy jen některé slovesné časy a způsoby.

V následujících tabulkách uvádíme časy a způsoby, které jsou kompatibilní v různých typech souvětí v závislosti na časovém vztahu mezi větou vedlejší a hlavní a v závislosti na času věty hlavní.

Přímo modální souvětí:

věta hlavní

věta vedlejší - konjunktiv

indikativ

čas: přítomný/budoucí/

složený minulý čas

imperativ

následnost

konjunktiv přítomného času

současnost

předčasnost

konjunktiv minulého času

konjunktiv imperfekta (expresivnější)165

konjunktiv plus-quam-perfekta

(vyjadřující delší časový interval

mezi propozicemi VH a VV)

čas: všechny minulé časy

(kromě minulého složeného)

kondicionál

následnost

konjunktiv imperfekta

současnost

předčasnost

konjunktiv plus-quam-perfekta

x162

Paradigma:

věta hlavní

věta vedlejší - konjunktiv

É possível que

následnost

o banco esteja aberto.

současnost

předčasnost

o banco tenha estado aberto.

o banco estivesse aberto.165

Era possível que

následnost

o banco estivesse aberto.

současnost

předčasnost

o banco tivesse estado aberto.

Nepřímo modální souvětí (vedlejší věty vztažné)

věta hlavní

věta vedlejší – konjunktiv

indikativ

čas: přítomný/budoucí/složený minulý čas

imperativ

následnost

konjuntiv budoucího času

současnost

konjunktiv přítomného času

předčasnost

konjunktiv minulého času

konjunktiv imperfekta

čas: všechny minulé časy (kromě složeného času

minulého)

kondicionál

následnost

konjunktiv imperfekta

současnost

předčasnost

konjunktiv plus-quam-perfekta

Paradigma:

věta hlavní

věta vedlejší – konjunktiv

Compra o perfume

que

quiseres.

Procuramos uma secretária

fale português.

Precisamos de falar com alguém

tenha visto/visse /tivesse visto o acidente.

věta hlavní

věta vedlejší – konjunktiv

Procurámos uma sercretária

que

falasse português.

Precisámos de falar com alguém

tivesse visto o acidente.

Nepřímo modální souvětí (vedlejší věty adverbiální)

věta hlavní – indikativ (imperativ)

věta vedlejší – konjunktiv

čas:

přítomný/budoucí/složený

minulý čas

imperativ

následnost

konjuntiv budoucího času

současnost

konjunktiv přítomného času

předčasnost

konjunktiv minulého času

konjunktiv imperfekta

čas:

všechny minulé časy

(kromě času jednoduchého

minulého)

kondicionál

následnost

konjunktiv imperfekta

současnost

předčasnost

konjunktiv plus-quam-perfekta

Paradigma:

věta hlavní

věta vedlejší - konjunktiv

Vou-te telefonar

quando puder.

Vamos jogar futebol

embora esteja a chover.

A Ana vai ajudar-me

mesmo que não lho tenha pedido.

věta hlavní

věta vedlejší - konjunktiv

Tinha que telefonar-lhe

antes que saísse de casa.

A Ana ajudou-me

mesmo que não lho tivesse pedido.

Nepřímo modální souvětí (vedlejší věty adverbiální podmínkové)

věta hlavní - indikativ

věta vedlejší - konjunktiv

čas přítomný/ budoucí/imperativ

konjunktiv přítomného/budoucího času

kondicionál/imperfektum

konjunktiv imperfekta

kondicionál minulý/

plus-quam-perfektum

konjunktiv plusquamperfekta

Paradigma:

věta hlavní - indikativ

věta vedlejší - konjunktiv

Vou/irei/vamos ao treino

caso faça bom tempo.

Vou/irei/vamos ao treino

se/quando fizer bom tempo.

Iria/ia ao treino

se fizesse bom tempo.

Teria ido/Tinha ido ao treino

se tivesse estado bom tempo.

7. MODÁLNÍ IMPERATIV

Imperativ, neboli rozkazovací způsob (port. imperativo) je slovesný způsob, jímž se vyjadřuje přímý rozkaz, požadavek či zákaz. V mnoha případech může znít použití imperativu hrubě a nezdvořile. Rozkaz proto bývá mnohdy opisován zdvořilejší cestou skrze použití jiného způsobu. V portugalštině lze použít kondicionálu nebo imperfekta s modálním slovesem poder.

Ve většině jazyků se imperativ používá zejména ve 2. osobě, k níž se mluvčí obvykle obrací. Mnohdy však lze vyjádřit rozkaz i v jiné osobě – časté je tzv. trojčlenné paradigma: 2. osoba jednotného čísla a 1. a 2. osoba množného čísla. V 1. osobě množného čísla se používá zpravidla jako výzva do vlastních řad.

Cantemos e dancemos! „Zpívejme a tancujme!“

V písmu se výpovědi obsahující imperativ ukončují:

vykřičníkem, jedná-li se o kategorický požadavek (Okamžitě odejdi!);

v ostatních případech tečkou, jedná-li se zejména o zdvořilou žádost (Prosím, otevři okno.).

Jednorázové příkazy se obvykle vyjadřují použitím dokonavého slovesa (např. Faz! „Udělej!“), příkazy s dlouhodobou platností se vyjadřují použitím statického, procesuálního nebo stavového slovesa odstranit (např. Pensa nisso! „Mysli na to./Promysli si to.“), příkazy opakované se pak vyjadřují lexikálně (např.: Tome duas pílulas por dia. „Užívejte dvě tabletky denně.“). Zákazy (záporné příkazy) mívají zpravidla dlouhodobou platnost, proto se v záporu tvoří imperativ především od sloves, které jsou atelické povahy (např. Não cantes! „Nezpívej!“)

Rozkazovací způsob má v portugalštině vlastní tvary jen pro 2.osobu jednotného a množného čísla. 2. osoba jednotného čísla se tvoří odtržením koncovky -s a ve většině případů je shodná se 3.osobou jednotného čísla přítomného času oznamovacího způsobu:

cantas ► cantas – s = Canta.Canta!! „(On) zpívá.= Zpívej.“

pões  ► pões –s = Põe. Põe! „(On) pokládá. Polož!“

Imperativ 2. osoby množného čísla se tvoří odtržením -s od 2. os. mn. č. oznamovacího způsobu přítomného času:

cantais ► cantais – s = Cantai!! „Zpívejte.“

pondes  ► pondes –s = Ponde! „ Položte!“

U ostatních osob se používá tvaru konjuktivu přítomného času. U zvratných sloves platí pro pozici zvratného zájmena stejná pravidla jako u klitických zájmen.

KLADNÝ ROZKAZOVACÍ ZPŮSOB:

Nezvratná slovesa. Zvratná slovesa.

-

Falemos!

-

▪Lavemo-nos!

Fala!

Falai!

Lava-te!

▪Lavai-vos!

Fale!

Falem!

Lave-se!

Lavem-se!

▪ U první a druhé osoby množného čísla u kladného imperativu zaniká u slovesného tvaru koncovka - s.

U záporného rozkazovacího způsobu se ve všech osobách používá konjunktivního tvaru. U zvratných sloves se pak zvratná zájmena staví před sloveso.

ZÁPORNÝ ROZKAZOVACÍ ZPŮSOB:

Nezvratná slovesa. Zvratná slovesa.

-

Não falemos!

-

Não nos lavemos!

Não fales!

Não faleis!

Não te laves!

Não vos laveis!

Não fale

Não falem!

Não se lave!

Não se lavem!

8. NEURČITÉ SLOVESNÉ TVARY

Neurčité tvary slovesné (tzv. nefinitní tvary) lexikálně pojmenovávají procesy, stejně jako finitní (časovaná) slovesa, ale na rozdíl od nich nevyjadřují žádné gramatické kategorie. Někdy jsou nazývány jako polopredikační[163]. Patří k nim tři tvary: infinitiv, gerundium a participium.

Infinitní tvary „pojmenovávají proces bezpříznakově co do průběhu, čímž připomíná deverbativní substantiva:“[164] cantar - o canto, ler – a leitura. Gerundium pojmenovává proces s důrazem na jeho průběh. „Vzhledem ke své okolnostní povaze zpravidla plní funkci syntaktického adverbia“.[165] Participium „pojmenovává proces zpravidla (ne však vždy) s důrazem na jeho skončenost, morfologicky a syntakticky se chová jako adjektivum“[166].

8.1. TVARY INFINITNÍ

Infinitní tvary se svou funkcí blíží funkci slovesného substantiva. Infinitivy jsou v portugalštině dvojího druhu: prostý a osobní. Infinitiv prostý nevyjadřuje číslo, čas ani způsob. Zachovává si však některé rysy slovesa: může vyjádřit slovesný rod /činný nebo trpný/. Infinitiv osobní pak vyjadřuje osobu i číslo – proto se mu říká také flektovaný/časovaný.[167] Infinitiv může vyjádřit následnost, současnost a předčasnost k ději označovanému určitým slovesným tvarem, a podle toho se také dělí na infinitiv jednoduchý a složený.

Infinitiv prostý jednoduchý:

činný rod:  fazer

trpný rod:  ser feito

Infinitiv prostý složený:

činný rod:  ter feito

trpný rod:  ter sido feito.

Infinitiv slouží jako kondenzor souvětí, tedy jako prostředek určený ke krácení věty vedlejší:

Ao sair de casa, começou a fazer sol.

„Když vyšel z domu, začalo svítit slunce.“

Apesar de estar cansado, ajudou-me no trabalho.

„Přestože byl unaven, pomohl mi v práci.“

Constatou não ter assinado o protocolo.

„Konstatoval, že nepodepsal protokol.“

Substantivní povaha infinitivu je zvýrazněna spojením se členem, kdy člen slouží jako nominalizátor (indikátor substantivní platnosti), který převádí infinitiv do kategorie slovesných substantiv. Substantivní povaha těchto nominalizovaných infinitivů ovlivňuje také jejich překlad, jako např. estudar „studovat“ – o estudar „studování“, amar „milovat“ – o amar „milování, escrever „psát“ – o escrever „psaní“. Nominalizátorem může být také člen neurčitý, posesivní či demonstrativní zájmeno. Okazionálně lze substantivizovat i celé syntagma či celou větu:

Agradeço-lhe o ter-me enviado o convite.

„Děkuji za zaslání pozvánky.“

Někdy se tyto nominalizované infinitivy substantivují příležitostně a mají stejnou vazbu jako sloveso: Eu estudo química. „Já studuji chemii.“ O estudar química. „studium chemie“. Jindy zpodstatnělé infinitivy mají už všechny rysy podstatného jména, tvoří množné číslo a se slovesy se pojí pomocí stejných předložek jako podstatná jména: amanhecer „svítat“, o amanhecer „svítání“., andar „chodit“, o andar „chůze, patro“, jantar „večeřet“, o jantar „večeře“, poder „moci“, o poder “moc“, viver „žít“, os víveres „potraviny“.

Infinitiv osobní se tvoří koncovkami, které se připojují k infinitnímu tvaru. U pravidelných sloves se tvary infinitivu osobního shodují s tvary konjunktivu futura. U nepravidelných sloves však k této morfematické shodě nedochází.

-

-mos

falar

falarmos

-es

-des

falares

falardes

-

-em

falar

falarem

Infnitiv osobní

Konjunktiv budoucí

estar

estarmos

estiver

estivermos

estares

estardes

estiveres

estiverdes

estar

estarem

estiver

estiverem

Tento typ infinitivu se vyskytuje pouze v portugalštině a v galicijštině. Jeho hlavní funkcí je funkce kondenzoru, a to zejména tam, kdy věta vedlejší kondenzovaná má podmět odlišný od podmětu věty hlavní. Infinitiv osobní má značný rozsah užití, a to i v hovorové řeči.

V případě krácení vět vedlejších infinitivem se pak nefinitní tvar slovesa asyndeticky[168] připojuje k větě hlavní, přičemž je někdy použito i předložky. U zvratných sloves stojí sloveso před nebo za infinitivem:

É bom ele se ter levantado tão cedo.

„Je dobře, že vstal tak brzy.“

É bom ele ter-se levantado tão cedo.

Krácení vedlejších vět infinitivem je možné u všech možných typů vět vedlejších.[169]

Věty obsahové:

Espero que tudo tenha corrido bem.

„Doufám, že vše proběhlo dobře.“

Espero ter corrido tudo bem.

Věty obsahové s direktivním slovesem:

Digo-te/peço-te

que termines já o trabalho.

Říkám ti /Žádám tě,

„abys již dokončil práci.“

Digo-te/Peço-te para terminares já o trabalho.

Věty vedlejší vztažné

Vi crianças que choraram.

„Viděl jsem děti, které plakaly.“

Vi crianças a chorar.

Podmínkové věty vedlejší

Se o fizesse,

não poderia evitar o choque.

„Kdyby to udělal,

nemohl by se vyhnout srážce.“

A fazê-lo, não poderia evitar o choque.

Způsobové věty vedlejší

Fala em voz alta de modo

que ouçam todos bem.

„Mluví nahlas,

aby všichni dobře slyšeli.“

Fala em voz alta de modo a todos ouvirem bem.

Účelové věty vedlejší

Interromperam as férias a fim de que realizassem uma curta viagem de serviço.

Interromperam as férias a fim de realizarem uma curta viagem de serviço.

„Přerušili dovolenou, aby jeli na krátkou služební cestu.

Přípustkové věty vedlejší

Embora soubessse a verdade, não disse nada.

„Přestože znal pravdu, neřekl nic.“

Apesar de saber a verdade, não disse nada.

Časové věty vedlejší

Antes que chegassem à reunião,

o director telefonou.

Než přišli na schůzi,

„telefonoval ředitel.

Antes de chegarem à reunião, o director telefonou.

Příčinné věty vedlejší

Eles não votam porque são analfabetos.

„Oni nevolí, protože jsou analfabeti.“

Eles não votam por serem analfabetos.

8.2. GERUNDIUM

Gerundium má dva tvary: jednoduchý a složený. Na rozdíl od našeho přechodníku je neměnné v rodě a v čísle. Flektované gerundium sice existuje, ale v nespisovných dialektologických variantách.

Jednoduchý tvar gerundia se tvoří nahrazením infinitivních koncovek –ar, -er,-ir příponami –ando, -endo, - indo: falar -falando / vender -vendendo/ partir -partindo.

Složený tvar se pak tvoří pomocí pomocného slovesa ter v gerundijním tvaru (tendo) a příčestí minulého významového slovesa: falar-tendo falado/ vender - tendo vendido / partir -tendo partido.

Nepravidelné gerundium má sloveso pôr: pondo a jeho odvozeniny.

Gerundiem jednoduchým se vyjadřuje děj současný nebo následující za dějem slovesa v určitém tvaru:

A Ana resolveu o problema mandando um fax para o cliente.

„Ana vyřešila ten problém tak, že poslala klientovi fax.

Gerundium složené vyjadřuje děj, který proběhl před dějem vyjádřeným slovesem věty hlavní.

Tendo batido com a cabeça na esquina da mesa, a Maria desmaiou.

„Marie se bouchla hlavou o roh stolu a pak omdlela.

Někdy se gerundium používá s předložkou em. Používání předložky em s gerundiem je v hovorovém jazyce pociťováno spíše jako archaismus. V některých vazbách se však vyskytuje častěji, jako například v em se tratando de „vzhledem k tomu, že“. Může plnit v této konstrukci také temporální význam budoucí:

Em sendo sete horas, vamos ligar para a Sara.

„Až bude sedm hodin, zavoláme Sáře.“

Em eu saindo, compro fruta.

„Až půjdu ven, koupím ovoce.“

Em chovendo, não haverá piquenique.

„Jestli bude pršet, nebude piknik.“

Do češtiny se gerundium překládá podle souvislosti buď větou souřadnou, nebo vedlejší větou příslovečnou (časovou, způsobovou, příčinnou, apod), popřípadě vazbou jmennou. Zvláštností gerundia však je, že vztah okolnosti k jinému procesu (věty hlavní), nesignalizuje zcela přesně. Tím se liší od infinitivu a participia, u něhož tyto vztahy bývají specifikovány pomocí předložek. Gerundium se však zpravidla s předložkami nespojuje a tak někdy připouští více možných sémantických interpretací. Může mít význam:

Věty vedlejší podmínkové:

Entregando o trabalho a tempo, não terá problemas.

„Jestliže odevzdáte práci včas, nebudete mít problém.“

Věty vedlejší přípustkové:

Embora alcançando um relativo suceso, não atingiu o mesmo grau de avaliação.

„Přestože měl celkem úspěch, nezískal při hodnocení stejnou známku.“

Věty vedlejší důsledkové:

Batendo com a cabeça na esquina da porta, a Maria desmaiou.

„Když se bouchla hlavou o roh dveří, omdlela.“

8.3. PARTICIPIUM

Participium plní funkci slovesného adjektiva. Z morfologického hlediska plní často funkci shodnou s adjektivním přívlastkem: um quarto preparado / quartos preparados.

Stejně jako infinitiv a gerundium, participium slouží ko kondenzaci predikace. S těmito kondenzory však nesdílí všechny slovesné vlastnosti: netvoří pasivní konstrukci (ale může význam pasivní vyjadřovat), nedisponuje složeným tvarem a nemůže řídit přímý předmět.

V gramatikách se participiálním tvarům konvenčně říká participium (příčestí) minulé nebo pasivní (trpné). Minulé proto, že rezultativní stav implikuje děj jako předcházející ději pasivně pojatého děje. Děj kondezovaný participiem však nemusí být nutně chápán jako předčasný k ději věty finitní, nýbrž může být s ním i současný.

Vazba s příčestím může nahradit větu vedlejší příslovečnou, i když nemá stejný podmět jako věta hlavní. Vazby s příčestím překládané do češtiny vedlejší větou nebo jmennou vazbou vyjadřují hlavně časové vztahy:

Lido o jornal, o Rui tirou os óculos.

„Když si Rui přečetl noviny, sundal si brýle.“

Chegada a casa, a Maria telefonou à filha.

„Když Marie přišla domů, zatelefonovala dceři.“

9. TERMINOLOGIE

číslo

número

čas

tempo

indikativ

indicativo

budoucí jednoduchý

futuro do presente simples

budoucí složený

futuro do presente composto

imperfektní

imperfeito

kondicionál jednoduchý

futuro do pretérito simples/condicional simples

kondicionál složený

futuro do pretérito composto/condicional composto

minulý jednoduchý

pretérito perfeito simples

minulý složený

pretérito perfeito composto

předminulý

mais-que-perfeito

přítomný

presente

konjunktiv

budoucího času

futuro simples do conjuntivo

budoucího času složeného

futuro composto do conjuntivo

imperfekta

imperfeito do conjuntivo

minulého času

pretérito do conjuntivo

předminulého času

mais-que-perfeito do conjuntivo

přítomného času

presente do conjuntivo

modalita

modalidade

modální adjektiva

adjectivos modais

modalita alethická

modalidade alética

modalita aristotelická

modalidade aristotélica

modalita deontická

modalidade deôntica

modalita epistemická

modalidade epistémica

modální slovesa

verbos modais

modální substantiva

substantivos modais

osoba

pessoa

rod

voz/diátese

diateze aktivní činný rod

diátese/voz activa

diateze impersonální

diátese/voz impessoal

diateze mediální

diátese/voz medial

diateze pasivní

diátese/voz passiva

diateze reflexivně pasivní

diátese/voz reflexiva passiva

sloveso

verbo

slovesná flexe

conjugação/flexão verbal

sl. určité

verbo finito

sl. neurčité

verbo não finito

infinitiv

infinitivo

gerundium

gerúndio

participium

particípio

pravidelné/nepravidelné časování

conjugação regular/irregular

sl. pravidelné

verbo regular

sl. nepravidelné

verbo irregular

sl. defektní

verbo defectivo

sl. s nadbytečnými tvary

v. abundante

sl. hlavní

verbo principal

sl. pomocná

verbo auxiliar

sémantická povaha sloves

valor semântico dos verbos

sl. deklarativní

verbos declarativos

sl. epistemická

verbos epistémicos

sl. inergativní

verbos inergativos

sl. metereologická

verbos meteorológicos

sl. s modálním významem volním

verbos volitivos

sl. s modálním významem hodnotícím

verbos avaliativos

sl. pohybová

verbos de movimento

sl. psychologická neemotivní

verbos psicológicos não emotivos

sl smyslového vnímání

verbos perceptivos

sl. statická vyjadřující stavy

verbos estáticos

slovesná tranzitivita

transitividade verbal

sl. netransitivní

verbos intransitivos

sl. transitivní

verbos transitivos

sl. binární

verbos binários

sl. trinární

verbos trenários

sl. kauzativní

verbos causativos

sl. jednočlenná

verbos unários

sl. vyjadřující body

verbos pontuais

souslednost časová

dependência/concordância temporal

věty vedlejší

orações subordinadas

obsahové

orações completivas/substantivas

okolnostní

orações adverbiais/circunstanciais

časové

o.s.a. temporais

měrové

o.s.a. proporcionais

podmínkové

o.s.a. condicionais

přípustkové

o.s.a. concessivas

účelové

o.s.a. finais

srovnávací

o.s.a. comparativas

způsobové

o.s.a. modais

vztažné

orações relativas/adjetivas

vid

aspecto

body

pontos

kulminované procesy

processos culminados

kulminace

culminações

procesy

processos

události

eventos

stavy

estados

způsob

modo

imperativ

imperativo

indikativ

indicativo

konjunktiv

conjuntivo

10. CVIČENÍ

1. Doplňte tabulku o správné tvary

1. ps.sg.

presente do

indicativo

2.ps.sg.

futuro

simples

indicativo

3.ps.sg.

imperfeito

indicativo

1.ps.pl.

pretérito

perfeito

composto

3.ps.pl.pretérito

mais-que-perfeito

simples indicativo

ser

estar

pôr

querer

poder

ir

dar

saber

vir

1 ps.sg.

presente

conjuntivo

2.ps.sg.

imperfeito

conjuntivo

3 ps.sg.

pretérito perfeito

conjuntivo

1.ps.pl.

futuro

conjuntivo

3.ps.pl.

pretérito mais-que- perfeito conjuntivo

trazer

ver

ler

fazer

dizer

perder

pedir

dormir

2. Vyber správný tvar

1. Só esperava que ele dissesse/tenha dito a verdade.

2. Se já leste/tenhas lido o livro, traz-mo amanhã.

3. Não saio daqui até que vocês terão tomado /tenham tomado uma decisão.

4. Talvez o doutor já chegou/tenha chegado à reunião.

5. Receio que ela partiu/partisse/tenha partido para o estrangeiro.

6. É provável que ele ficou /ficasse/tenha ficado doente depois de tudo o que comeu.

7. Duvidava que vocês se arranjaram/tenham arranjado/tivessem arranjado quando eu chegar/chegasse/cheguei.

8. É possível que ele a ofendeu/tenha ofendido com o que lhe disse.

3. Doplň správný tvar slovesa:

1. Espero que amanhã__________ (estar) bom tempo.

2. Dissemos que tu não__________ (poder) ficar mais tempo.

3. Ele disse-me que te__________ (dizer) toda a verdade. Mas segundo o que dizes, é provável que não__________ (saber) tudo.

4. Receio que __________ (perder) na cidade. Ainda não voltaram!

5. Proíbo-te que me__________(falar) com esses modos.

6. Tinha muita pena que ele afinal não__________(conseguir) vir.

7. Se o marido da Ana __________(ser) despedido, teriam de mudar para o Porto.

8. Que o lugar onde vivemos (ser) _________ para sempre o nosso lar!

9. Oxalá eles _________ (encontrar-se) com o Sr. Ramos!

10. Dizes que está resolvido? Quem me dera que _________ (ter) razão!

11. Tomara que não _________ (chover)!

12. Quero que assim _________(ser)!

13. O médico telefonou-me que seguindo à risca a medicação, a febre __________ (dever) baixar e dentro de 3 dias.

14. Talvez leões e galos se _________ (rir-se) em segredo.

15. Ou talvez estes versos _________ (ser) só o enredo de dez rios, dois astros, a névoa de uma casa.

16. Todas as vezes que __________(errar) uma conta, tens de fazer tudo de novo.

17. Enquanto não__________(pôr) os óculos, continuas com dores de cabeça.

18. Se vocês __________(querer), podem passar cá o fim-de-semana.

19. Assim que __________(chegar) a casa, vou-me deitar. Estou estafada.

20. Vem amanhã trabalhar? Depende de como me__________(sentir). Se __________(estar) melhor, vou. Se__________(ter) febre, continuo em casa.

21. Enquanto__________(ser) bem tratado, não vejo razão para me despedir.

22. Tratem do assunto conforme __________(querer).

4. Vyberte z nabídky správný tvar.

1. É possível que hoje ainda chova/vai chover.

2. Era bom que venham/viessem a tempo.

3. É provável que se atrasasse/se tenha atrasado/se atrasou.

4. É importante que leiam/leêm o artigo.

5. Era necesário que aprenda/aprende/aprendesse línguas.

6. Basta que deixe/deixa aqui o número de telefone.

7. Seria conveniente que primeiro vêem/viram/vissem o filme.

8. Era natural que esteja/está/tenha estado/estivesse/estava cansada depois de trabalhar o dia inteiro.

9. É possível que chegam/cheguem/chegassem/tenham chegado a casa.

10. Seria melhor que não comas/comes/comesses/tenhas comido tanto.

11. Era natural que está/esteja/estivesse com frio.

12. Disse que tinha encontrado/encontrou/encontres o Pedro lá.

13. É necesário que fará/faça a dieta.

14. Era provável que ficam/fiquem/ficassem/tenham ficado em casa.

15. Mesmo que haja/há bom tempo, ficam em casa.

16. Mesmo que chova/chove/chovesse/choveu, fomos ao futebol.

17. Embora não sabe/saiba/soubesse/sabia as línguas estrangeiras, nunca não tinha problemas quando viajava.

18. Caso seja/é/será/for necesário, vou falar/falasse com o advogado.

19. Embora ela seja/é/fosse/era uma excelente funcionária, sempre se atrasou/se atrasava.

20. Mesmo que não o conheça/conheço pessoalmente, falamos/falámos pelo telefone muitas vezes.

21. Possivelmente, o Paulo telefonou/telefone para a Ana.

22. Leva/levou o mapa da cidade caso te percas/perderás na cidade.

23. Caso haja/há bilhetes, compra/comprou dois para mim..

24. Gostasse/gostei sempre deste desenho.

25. Não paguei/pagasse/pagaria/pagava nem que chamassem/chamarão a polícia.

26. Emprestava-ge/emprestei-te/Ia emprestar-te o carro caso/desde que conduzas/conduzirás/conduzisses com cuidado.

27. Até que não estejas/estás/estiveres bom de saúde, não poderás sair/pudeste sair.

28. Vale/valha/valeu talvez a pena salientar a dimensão da fantástica obra.

29. Caso ele venha/virá/vier, encomendamos/encomendámos/encomendaremos mais comida.

30. QAinda que encontre/encontra a carteira, é/era natural que não não esteja/está lá o dinheiro.

5. Přeložte.

1. Až budou ukončeny zkoušky, budu moci odpočívat.

2. Jakmile budeme mít prohlédnuté muzeum, půjdeme se podívat na hrad.

3. Jakmile bude ukončena schůze, půjdeme všichni na kávu.

4. Kdybych to býval věděl, býval bych ti to řekl.

5. Kdybych byl tebou (být tebou), nepletl bych se do té věci.

6. Kdyby tu byla, odpověděla by na tu otázku.

7. Kdyby byla ambicióznější, snažila by se najít lepší práci.

8. Kdybyste zítra přivezli auto, mohli bychom si vyjet na výlet.

9. Kdybys našel peněženku se 200 korunami, co bys dělal?

10. Leze po stromě, jak kdyby to byla nějaká opice.

11. On mluví francouzsky jako kdyby byl Francouz.

12. Mluví, jako kdyby všemu rozuměla.

13. Chovají se ke mně, jako kdybych byl jejich syn.

14. Chová se, jako kdyby byla dítě.

15. Ignoruje mě, jako kdybych pro něj neexistoval.

16. Utrácí peníze, jako kdyby padaly ze stromu.

17. Usmál se na mě, jako kdyby mě znal.

18. On není můj šéf, ale někdy jedná, jako kdyby jím byl.

19. Nemáš dnes sice narozeniny, ale jako bys je měl. Vezmi si ten dárek.

20. On nemá rád tresku, ale jí ji, jakoby mu chutnala.

21. Sháněl jsem košili, která by mi dobře sedla.

22. Nekouřím a nikdy kouřit nebudu.

23. Tento týden zahájí prezident svou obvyklou návštěvu země.

24. Tento týden je velká zima, copak bude sněžit?

25. Učitel nechodí do školy, snad není nemocen.

26. Budeš to mít uděláno do devíti hodin?

27. Udělal jsem to a udělal bych to znovu.

28. Zaplatil jsem večeři a zaplatil bych ji znovu.

29. Už jsem ten film viděl a podíval bych se na něj znovu.

30. Mluvil jsem o nich špatně (dizer mal de alguém) a mluvil bych o nich znovu špatně.

31. Jestlipak ta operace dopadla dobře?

32. Kdo ASI vyhrál ten konkurs?

33. Býval bych i přišel.

34. Pročpak se ten Jan ASI nerozloučil?

35. Řidič zřejmě usnul a narazil s autem do svodičů na dálnici a poté se převrátil.

36. Copak asi způsobilo tu nehodu?

37. Znovu mu pomůžeme.

38. Požádá Tě o prominutí.

39. On to udělá tak, jak jsem mu řekl.

40. Zajímalo by mě, jak vypadají ty katalogy.

41. Cítil bych se lépe, kdyby mohl mluvit s lékařem osobně.

42. Oni ti to přinesou.

43. Zítra jej navštívím.

44. Býval bych to napsal.

45. Býval bych se oženil, kdybych našel tu správnou nevěstu.

46. Zítra to obdrží.

47. Bude ti lhát.

48. Řekl bys mi pravdu?

49. Zatelefonujeme mu zítra.

50. Zaplatil bych ti to, kdybych měl peníze.

51. Udělám to o víkendu.

52. Dám mu to.

53. Neřekneme mu to.

54. Byl bych to býval přinesl.

55. Přineseme to zítra.

56. Do příštího týdne budu mít vše přečteno.

57. Zazpíval bych mu ji.

58. Býval bych to zaplatil.

59. Koupili bychom to, ale nemáme peníze.

60. Řekla, že s ním nepůjde do kina, protože nemá čas.

61. Do desáté hodiny to bude mít dokončeno.

62. Stěžovala si, že jí nic nepřipravili.

63. Zeptala se mě, jestli přijde manžel taky na večeři.

64. Myslel jsem, žes říkal, že je to tam drahé.

65. Vyprávěl, že každý den ráno vstával a chodíval pracovat na pole /ao campo/.

66. Řekla, že bude pro ní potěšením se mnou pracovat.

67. Myslela si, že utratil všechny peníze.

68. Řekla, že neměla čas si vše připravit.

69. Zeptala se mě, zda půjdu s nimi na večeři.

70. Stěžovala si, že neumí pracovat s počítači.

71. Zatelefonovala, aby se zeptala, jestli jsme mu to řekli.

72. Řekla, že pro něj udělá vše.

73. Říkala, že byla pozvaná na oslavu.

74. Nevěděla, zda ji pozvou.

75. Napsala, že nás navštíví.

76. Myslela si, že festival začíná až koncem měsíce.

77. Ptala se, kolik lidí přišlo.

78. Nevěděla, proč se ptáš.

79. Řekla, že budou mít malé zpoždění. .

80. Oznámila nám, že se bude vdávat.

11. Klíč k řešení

Cvičení 1

1. ps.sg.

presente do

indicativo

2.ps.sg.

futuro

simples

indicativo

3.ps.sg.

imperfeito

indicativo

1.ps.pl.

pretérito

perfeito

composto

3.ps.pl.pretérito

mais-que-

perfeito simples indicativo

ser

sou

serás

era

temos sido

foram

estar

estou

estarás

estava

temos estado

estiveram

pôr

ponho

porás

punha

temos posto

puseram

querer

quero

quererás

queria

temos querido

quiseram

poder

posso

poderás

podia

temos podido

puderam

ir

vou

irás

ia

temos ido

foram

dar

dou

darás

dava

temos dado

deram

saber

sei

saberás

sabia

temos sabido

souberam

vir

venho

virás

vinha

temos vindo

vieram

1 ps.sg.

presente

conjuntivo

2.ps.sg.

imperfeito

conjuntivo

3 ps.sg.

pretérito perfeito

conjuntivo

1.ps.pl.

futuro

conjuntivo

3.ps.pl.

pretérito mais-que- perfeito conjuntivo

trazer

traga

trouxesses

tenha

trazido

trouxermos

tivessem

trazido

ver

veja

visses

tenha visto

virmos

tivessem visto

ler

leia

lesses

tenha lido

lermos

tivessem lido

fazer

faça

fizesses

tenha feito

fizermos

tivessem feito

dizer

diga

dissesses

tenha dito

dissermos

tivessem dito

perder

perca

perdesses

tenha

perdido

perdermos

tivessem

perdido

pedir

peça

pedisses

tenha

pedido

pedirmos

tivessem

pedido

dormir

durma

dormisses

tenha

dormido

dormirmos

tivessem

dormido

Cvičení 2

1. Só esperava que ele dissesse a verdade.

2. Se já leste o livro, traz-mo amanhã.

3. Não saio daqui até que vocês tenham tomado uma decisão.

4. Talvez o doutor já tenha chegado à reunião.

5. Receio que ela partisse/tenha partido para o estrangeiro.

6. É provável que ele ficasse/tenha ficado doente depois de tudo o que comeu.

7. Duvidava que vocês já se tivessem arranjado quando eu cheguei.

8. É possível que ele a tenha ofendido com o que lhe disse.

Cvičení 3

Řešení:

1. Espero que amanhã esteja bom tempo.

2. Dissemos que tu não podias/ poderias ficar mais tempo.

3. Ele disse-me que te tinha dito/dissera/disse toda a verdade. Mas segundo o que dizes, é provável que não saiba(s), tenha(s) sabido/soubesse(s) tudo.

4. Receio que se tenham perdido/se perdessem na cidade. Ainda não voltaram!

5. Proíbo-te que me fales com esses modos.

6. Tinha muita pena que ele afinal não conseguisse/ tivesse conseguido vir.

7. Se o marido da Ana fosse despedido, teriam de mudar para o Porto.

8. Que o lugar onde vivemos seja para sempre o nosso lar!

9. Oxalá eles se encontrem com o Sr.Ramos!

10. Dizes que está resolvido? Quem me dera que tenhas razão!

11. Tomara que não chova!

12. Quero que assim seja!

13. O médico telefonou-me que seguindo à risca a medicação, a febre devia/deveria baixar e dentro de 3 dias.

14. Talvez leões e galos se se riam/ se tenham rido/ se rissem em segredo.

15. Ou talvez estes versos sejam só o enredo de dez rios dois astros a névoa de uma casa.

16. Todas as vezes que errares uma conta, tens de fazer tudo de novo.

17. Enquanto não puseres os óculos, continuas com dores de cabeça.

18. Se vocês quiserem/ querem, podem passar cá o fim-de-semana.

19. Assim que chegar a casa, vou-me deitar. Estou estafada.

20. Vem amanhã trabalhar? Depende de como me sentir. Se estiver melhor, vou.

21. Se tiver febre, continuo em casa.

22. Enquanto for bem tratado, não vejo razão para me despedir.

23. Tratem do assunto conforme quiserem.

Cvičení 4.

1. É possível que hoje ainda chova/vai chover.

2. Era bom que venham/viessem a tempo.

3. É provável que se atrasasse/se tenha atrasado/se atrasou.

4. É importante que leiam/leêm o artigo.

5. Era necesário que aprenda/aprende/aprendesse línguas.

6. Basta que deixe/deixa aqui o número de telefone.

7. Seria conveniente que primeiro vêem/viram/vissem o filme.

8. Era natural que esteja/está/tenha estado/estivesse/estava cansada depois de trabalhar o dia inteiro.

9. É possível que chegam/cheguem/chegassem/tenham chegado a casa.

10. Seria melhor que não comas/comes/comesses/tenhas comido tanto.

11. Era natural que está/esteja/estivesse com frio.

12. Disse que tinha encontrado/encontrou/encontres o Pedro lá.

13. É necesário que fará/faça a dieta.

14. Era provável que ficam/fiquem/ficassem/tenham ficado em casa.

15. Mesmo que haja/há bom tempo, ficam em casa.

16. Mesmo que chova/chove/chovesse/choveu, fomos ao futebol.

17. Embora não sabe/saiba/soubesse/sabia as línguas estrangeiras, nunca tinha problemas quando viajava.

18. Caso seja/é/será/for necesário, vou falar/falasse com o advogado.

19. Embora ela seja/é/fosse/era uma excelente funcionária, sempre se atrasou/se atrasava.

20. Mesmo que não o conheça/conheço pessoalmente, falamos/falámos pelo telefone muitas vezes.

21. Possivelmente, o Paulo telefonou/telefone para a Ana.

22. Leva/levou o mapa da cidade caso te percas/perderás na cidade.

23. Caso haja/há bilhetes, compra/comprou dois para mim.

24. Gostasse/gostei sempre deste desenho.

25. Não paguei/pagasse/pagaria/pagava nem que chamassem/chamarão a polícia.

26. Emprestava-te /emprestei-te/Ia emprestar-te o carro caso/desde que conduzas/conduzirás/conduzisses com cuidado.

27. Até que não estejas/estás/estiveres bom de saúde, não poderás sair/pudeste sair.

28. Vale/valha/valeu talvez a pena salientar a dimensão da fantástica obra.

29. Caso ele venha/virá/vier, encomendamos/encomendámos/encomendaremos mais comida.

30. Ainda que encontre/encontra a carteira, é/era natural que não não esteja/está lá o dinheiro.

Cvičení 5.

1. Quando tiverem terminado os exames, vou poder/poderei descansar.

2. Quando tivermos visto o museu, iremos/vamos ao castelo.

3. Logo que tiver terminado a reunião, vamos todos tomar um café/iremos todos tomar um café.

4. Se o tivesse sabido antes, ter-to-ia dito (tinha-to dito)

5. Se eu fosse a ti, não me meteria (não me metia) no assunto.

6. Se ela estivesse aqui, responderia (respondia) a esta pergunta.

7. Se ela fosse mais ambiciosa, tentaria encontrar um melhor trabalho.

8. Se amanhã trouxessem (o) carro, poderiamos (podíamos) ir passear.

9. Se encontrasses uma carteira com duzentas coroas, o que é que farias (fazias)?

10. Sobe as árvores como se fosse um macaco.

11. Ele fala francês como se fosse um francês.

12. Fala como se entendesse/percebesse tudo.

13. Eles tratam-me como se fosse o filho deles.

14. Porta-se como se fosse uma criança.

15. Ignora-me como se não existisse para ele.

16. Gasta dinheiro como se caísse das árvores.

17. Sorriu para mim como se me conhecesse.

18. Ele não é o meu chefé mas às vezes porta-se como se o fosse.

19. Hoje não fazes anos mas é como se fizesses. Toma-lá esta prenda.

20. Ele não gosta de bacalhau mas come-o como se gostasse dele.

21. Estava à procura de uma camisa que me ficasse (sentasse) bem.

22. Não fumo nem nunca fumarei.

23. Esta semana o presidente iniciará a sua visita habitual pelo país.

24. Esta semana tem estado muito frio. Será que vai nevar?

25. O professor não vem às aulas. Será que está doente?

26. Tê-lo-ás feito até às nove horas?

27. Eu fi-lo e fá-lo-ia (fazia-o)outra vez.

28. Paguei o jantar e pagá-lo-ia (pagava-o) outra vez.

29. Eu já vi o filme e vê-lo-ia (via-o) outra vez.

30. Disse mal deles e diria (dizia) outra vez.

31. A operação terá corrido bem? Será que a operação terá corrido bem?

32. Quem terá ganho o concurso?

33. Eu teria vindo (tinha vindo).

34. Porque é que o João não se teria despedido?

35. O motorista teria adormecido, a a camioneta teria embatido nas divisórias da auto-estrada e, consequentemente, teria capotado.

36. O que é que teria originado o acidente?

37. Ajudá-lo-emos(ajudamo-lo, vamos ajudá-lo) outra vez.

38. Pedir-te-á desculpa(s).Vai pedir-te desculpa(s).

39. Ele fá-lo-á (vai fazê-lo, fá-lo) como eu lhe disse.

40. Interessar-me-ia ver os catálogos. Interessava-me ver os catálogos.

41. Sentir-me-ia melhor se pudesse falar com o médico pessoalmente.

42. Eles trar-to-ão. Vão trazer-to. Trazem-to.

43. Visitá-lo-ei amanhã (visito-o, vou visitá-lo).

44. Tê-lo-ia escrito.

45. Ter-me-ia casado se tivesse encontrado a noiva certa.

46. Recebê-lo-ão amanhã.

47. Mentir-te-á.

48. Dir-me-ias a verdade? Dizias-me a verdade?

49. Telefonar-lhe-emos amanhã. (Telefonamos-lhe, vamos telefonar-lhe).

50. Pagar-to-ia se tivesse dinheiro (Pagava-to).

51. Fá-lo-ei no fim-de-semana. (faço-o, vou fazê-lo).

52. Dar- lho-ei. (dou-lho, vou dar-lho).

53. Não lho diremos (dizemos, vamos dizer).

54. Tê-lo-ia trazido. Tinha-o trazido.

55. Trá-lo-emos amanhã.

56. Eu tê-lo-ei lido até a próxima semana.

57. Cantar-lha-ia.

58. Tê-lo-ia pago.

59. Comprá-lo-íamos, mas não temos dinheiro.

60. Disse que não iria com ele ao cinema porque não tinha tempo.

61. Até às dez horas tê-lo-á concluído.

62. Queixou-se que não tinham preparado nada.

63. Ela perguntou-me se o marido (dela) também viria ao jantar.

64. Pensava que tinhas dito que era caro lá.

65. Contou que cada dia se tinha levantado e tinha ido trabalhar ao campo.

66. Disse-me que trabalharia comigo com muito gosto.

67. Pensava que tinha gasto todo o dinheiro.

68. Disse que não tinha tempo de/para preparar tudo.

69. Ela perguntou-me se iria jantar com eles.

70. Queixou-se que não sabia trabalhar com os computadores.

71. Telefonou para perguntar se lho tínhamos dito.

72. Ela disse que faria tudo por (para) ele.

73. Disse que tinha sido convidada para a festa.

74. Não sabia se a convidariam/iriam convidar/iam convidar/convidavam.

75. Ela escreveu que nos visitaria/iria visitar/visitava.

76. Ela julgou que o festival iria começar só no fim do mês.

77. Ela perguntou quanta gente tinha vindo.

78. Ela não sabia porque perguntavas.

79. Ela disse que chegariam um pouco atrasados.

80. Ela avisou-nos que iria casar.

Bibliografie

ASSIS, Wilem. Linguística e estilo. São Paulo,1964.

BARRETO, Mário. De gramática e de linguagem, II. Rio de Janeiro, 1922.

BEČKA, Josef. Slovo, jeho význam a užití. Praha, 1968.$

BECHARRA, Evanildo. Moderna Gramática Portuguesa. Rio de Janeiro, 2001.

BLIKSTEIN, Izidoro. Linguística e comunicação. São Paulo, 1970.

BUĎA, Jan. Colocação do adjetivo. Diplomová práce. Brno, 2013.

CȂMARA, Mattoso Júnior. Contribuicão à Estilística Portuguesa. São Paulo, 1997.

CRESSOT, Marcel. O Estilo e As Suas Técnicas. Lisabon, 1947.

CUNHA, Celso, CINTRA, Lindley. Nova Gramática do Português Contemporâneo. Lisabon, 1999.

ČERMÁK, František. Jazyk a jazykověda, Praha, 1997.

ČERNÝ, Jiří. Dějiny lingvistiky. Olomouc, 1996.

ERHART, Adolf. Úvod do jazykovědy. Brno, 2001.

FINDRA, Ján. “Štyléma a paradigmatika štylistiky”. in Sborník prací filozoficko-přírodovědné fakulty Slezské Univerzity v Opavě, řada jazykovědná, (D2), Opava, 2002.

FONSECA, Joaquim. Linguística e texto/discurso.Teoria, descrição, aplicação. Lisabon, 1992.

FONSECA, Joaquim. Pragmática Linguística. Introdução, Teoria e Descrição do Português. Porto, 1994.

FONSECA, Fernanda Irene. Gramática e Pragmática. Estudos de Linguística Geral

e de linguística Aplicada ao Ensino do Português. Porto, 1993.

GRADIM, Anabela. Manual de Jornalismo, Livro de Estilo de Urbi et Orbi. Beira

e Covilhã, 2000.

GREPL, Miroslav. Jak dál v syntaxi. Brno. 2011.

GREPL, M. a kol., Příruční mluvnice češtiny. Praha, 1995.

HAMPL, Zdeněk. Stručná mluvnice portugalštiny. Praha, 1972.

HOFMANOVÁ, Jana. Stylistika a… Praha 1997.

HRICSINA, Jan. Vývoj modotemporálních paradigmat u portugalského verba finita z diachronního hlediska (doktorská disertační práce). FF UK, Praha, 2006.

HRICSINA, Jan. „O estudo diacrónico da evolução dos paradigmas modotemporais do verbo português“. Écho des études romanes, vol. IV/Num. 1, České Budějovice, 2008, (str. 87-88).

CHLOUPEK, Jan. Stylistika češtiny. Praha, 1990.

JINDROVÁ, Jaroslava : “Modotemporální a aspektuální význam portugalského složeného perfekta. Studie z korpusové lingvistiky” in: Korpusová lingvistika. Praha, 2011, svazek 1 Intercorp, (s. 219–230).

JINDROVÁ, Jaroslava. Fázové perifráze v portugalštině. Dizertační práce. FFUK v Praze, 2013.

KRČMOVÁ, Marie. “Mluvenost a psanost jako slohotvorní činitelé” in: Linguistica online. září, 2005. www.phil.muni.cz/linguistica/art/krcmova/.

KRČMOVÁ, Marie. “Příznakovost a její specifika v morfologii.” in Linguistica online. Brno, 2005, www.phil.muni.cz/linguistica/art/krcmova/.

LAPA, Manuel Rodrigues. Estilística da língua portuguesa.Coimbra, 1984.

LOTKO, Edvard. Slovník lingvistických termínů pro filology. Olomouc, 2005.

MISTRIK, Jan. Štylistika. Bratislava,1985.

NEVES, Maria Helena de Moura. Guia de Uso do Português - Confrontando regras

e usos. São Paulo, 2003.

OLIVEIRA, Fátima, „Questões sobre Modalidade em Português“ in Cadernos de Semântica n.º 15, 1993.

OLIVEIRA, Fátima, (em coautoria L.F. Cunha, S. Matos e A. Gonçalves) „Verbos de Operação Aspetual em PE e em PB: Semântica e Sintaxe“ in Atas do Colóquio especial „Português Europeu - Português Brasileiro: Unidade e Diversidade no virar do milénio“, Abralin, Fortaleza, Brasil.,2002.

OLIVEIRA, Fátima, “Sobre os tempos do conjuntivo.”, in O fascínio de linguagem. Homenagem a Fernanda Irene Fonseca (109-118), 2003.

OLIVEIRA, Fátima, “ Sobre a iteração do Pretérito Perfeito Composto em Português Europeu” Fátima Oliveira iveira, F. & Leal, A. – in Revista de Estudos Linguísticos da Univerdade do Porto - Vol. 7 – 2012.

SOARES, Isabel Maria Pardal Hanemann. “Contextos de ocorrência do nome próprio com e sem artigo definido: Qual o estatuto do artigo?”, em Actas do XV encontro nacional da APL, Faro,1999.

SPITZOVÁ, Eva. Morfología española. Praha, 1990.

SVOBODOVÁ, Petra. Verbální flexe v 1. os. j. č. minulého času prostého a její zeměpisné varianty na území kontinentálního Portugalska.

ŠABRŠULA, Jan. Úvod do srovnávací stylistiky. Praha, 1972.

ŠABRŠULA, Jan. Teorie praxe překladu. Ostrava, 2000.

ŠEVČÍKOVÁ, Magda. Funkce kondicionálu z hlediska významové roviny. Praha , 2009.

ŠLOSAR, Dušan. Příruční mluvnice češtiny. Praha, 2003.

TLÁSKAL, Jaromír. Fonetika a fonologie současné evropské portugalštiny. Praha 2006.

VILELA, Mário. Gramática de Valências: Teoria e aplicação.Coimbra, 1992.

WOLF, Mauro. Teoria de Comunicação. Lisboa, 2003.

ZAVADIL Bohumil. Čermák Petr. Mluvnice současné španělštiny. UK, Praha. 2010

Hromadná díla:

Áreas Críticas da Língua Portuguesa. João Andrade Peres, Telmo Móia. Lisabon, 1995.

Análise de comunicação, Estilística a análise textual. Maria Beatriz Florido, Maria Emília Duarte da Silva, Joaquim Fonseca. Porto, 1981.

Dicionário de Termos Linguísticos. Associação Portuguesa de Linguística. Lisabon,1987.

Gramática e Ensino das Línguas. Jorge Morais Barbosa, Joana Vieira Santos, Isabel Lopes, Ana Paula Loureiro, Cristina Figueiredo. Lisabon, 1999.

Gramática da Língua Portuguesa, Maria Helena Mira Mateus, Ana Maria Brito, Inês Duarte, Isabel Hub Faria et col., Lisboa, Editorial Caminho – Colecção Universitária / Série LINGUÍSTICA), 1989/ 2003.

Introdução à Linguística Geral e Portuguesa. FARIA, Isabel Hub,, et. alii. Editorial Caminho, Lisabon, 1996.

Dicionário da língua portuguesa Contemporânea, Academia das Ciências de Lisboa,

Lisabon, 2001.

Linguística. Revista de Estudos Linguísticos da Universidade do Porto, Porto, 2006.

Livro de estilo, Público, Comunicação Social. Lisabon, 2005.

Nova Gramática do Português Contemporâneo.Cunha, Celso a Cintra Lindley, Lisabon, 1985.

Pontuário Ortográfico e guia da língua portuguesa. Magnus Bergstrom, Neves Reis, Lisabon, 2002.

Stylistika současné češtiny. Čechová, M., Chloupek, J., Krčmová, M., Minářová, E. Praha, 1997.

Jak se počítají substantiva v češtině: poznámky ke kategorii čísla*

Gramática do Português, Fundação Calouste Gulbenkian, Lisabon, 2013.

Jazykové korpusy:

www.linguateca.pt

www.corpusdoportugues.org.

www.intercorp.cz

1 „Primární funkcí denominátorů (slovních druhů základních) je pojmenovávat různé vědomím zpracované elementy skutečnosti, jejich vlastnosti, příznaky a procesy. Jeho významová báze je dána povahou prvku pojmenovávané reality a jeho funkční příznak je pak dán příslušnou syntaktickou funkcí. (Zavadil, Čermák: 2011:139).

2 Tamtéž.

3 Zavadil, Čermák (2010:200).

4 Tranzitivní sloveso je sloveso, které přijímá předmět, který může být také signalizátorem vidu dokonavosti a nedokonavosti: pít vodu x vypít sklenku vody.

5 Čermák (1994:111).

6 Erhart (2011:99).

7 Erhart (2011:98).

8 Svobodová (2011: 156–157).

9 Tamtéž.

10 Ševčíková (2009:13)

11 Tamtéž.

12 Ševčíková (2009:15–16).

13 Ševčíková (2009:152).

14 Ševčíková (2009:20).

15 Čermák (1994:113).

16 Zavadil, Čermák (2010:251).

17 Tamtéž.

18 Knettlová (2009:163).

19 Zavadil, Čermák (2010:253).

20 Zavadil, Čermák (2010:257).

21 Zavadil, Čermák (2010:266).

22 Tamtéž.

23 Zavadil, Čermák (2010:260).

24 Tamtéž.

25 Tamtéž.

26 Tamtéž.

27 V portugalštině evropské se používá pojmu “conjuntivo”, v portugalštině brazilské pak “subjuntivo”.

28 Zavadil, Čermák (2010:261).

29 Terminologie podle Ch. Ballyho (1942, 1944).

30 Zavadil, Čermák (2010:263).

31 Zavadil, Čermák (2010:264).

32 Grepl (1995: 598).

33 Huddleston (2002: 221).

34 Například v laoštině nebo v čínštině.

35 Například ve finštině.

36 Tamtéž.

37 Čermák (2004:111).

38 Minulý čas.

39 Předminulý čas.

40 Nedokonavý čas minulý.

41 Minulý čas dokonavý.

42 Aorist označuje u některých jazyků jednoduchý minulý čas, který nevyjadřuje žádné zvláštní vidové charakteristiky. Tím se liší od jiných časů minulých, jako je imperfektum, perfektum či plusquamperfektum. Do dnešní doby se aorist zachoval v bulharštině.

43 Zavadil, Čermák (2010:272).

44 Tamtéž.

45 Teminologie podle Zavadil, Čermák (2010: 332-334).

46 Zavadil, Čermák (2010: 332).

47 Zavadil, Čermák (2010:332).

48 Zavadil, Čermák (2010:334).

49 Erhart (2001:93).

50 Zavadil, Čermák (2010:312).

51 Tamtéž.

52 Pojem subatomický je zde použitý v obecném významu náhledu na vnitřní strukturu jazykových jevů.

53 Kauzativní slovesa jsou přechodná slovesa znamenající „(z)působit, aby se dál děj základního slovesa“, př. působit, aby voda vřela – vařit; způsobit, aby panenka seděla – posadit aj.

54 Agentivní slovesa (tj. ta, jejichž subjekt je prototypickým činitelem): dát, uklidit, zazpívat, atd.

55 Všechny uvedené příklady sloves jsou z Gramática da Língua Portuguesa (1993:98).

56 Volný překlad.

57 Jindrová (2012:33).

58 Tamtéž.

59 Jindrová (2012:36–45).

60 Tamtéž.

61 Jindrová (2012: 45) apud Zavadil, Čermák (2010:317).

62 Tamtéž.

63 Podle výsledků dizertační práce J. Jindrové (2012) je předložka „a“ v této vazbě fakultativní.

64 Jindrová (2012: 47).

65 Jindrová (2012: 88) apud Zavadil, Čermák (2010:319).

66 Tamtéž.

67 Tamtéž.

68 V případech, kde se lexematém a gramatém prolínají z důvodu fonetického vývoje, hovoříme o morfematickém uzlu (ver –ve-er), apod.

69 Zavadil, Čermák (2010:201).

70 Pro pojem kumulativně existuje také výraz amalgovaně.

71 Koncovka je také zvána desinenciální exponent (Zavadil, Čermák: 2010: 201)

72 Zavadil, Čermák (2010:202).

73 Tamtéž.

74 Svobodová, P. (2011:34-35) apud Bechara [1999] 2001: 226).

75 Tamtéž.

76 Svobodová, P. (2012:35).

77 Tamtéž.

78 Zavadil, Čermák (2010:275).

79 Tamtéž.

80 Performativní věty jsou např: Slibuji, že to zařídím; Radím vám, abyste to nedělal; Chtěl bych vás poprosit za prominutí. Jako performativní se označuje sloveso prosit, blahopřát, slibovat, varovat ve tvaru 1. osoby (singulár nebo plurál) indikativu (řídčeji kondicionálu prézentu), který charakterizuje určitou verbální činnost mluvčího a zároveň to, že tuto činnost právě provádí. Například Prosím vás za prominutí. Prosil bych vás o prominutí.

81 V závorce uvádíme jen 1.osobu jednotného čísla. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle modelového (základního) slovesa.

82 Viz pozn.81.

83 Viz pozn.81.

84 Zavadil, Čermák (2010:282).

85 Tamtéž.

86 Zavadil, Čermák (2010:286).

87 Podle nového pravopisu (AO90) je v 1. os. pl. grafické označení přízvuku fakultativní. My však doporučujeme, aby se stále označoval. V indikativu prézentu se samohláska a bez grafického přízvuku realizuje jako střední středová (neboli polozavřená) samohláska. V minulém čase jednoduchém se však realizuje jako nízká samohláska, tedy otevřená. Přízvuk je zde foneticko-fonologicky relevantní. Je schopný rozlišit vokalickou kvalitu a potažmo temporální význam slovesa.

88 Slovesné tvary v minulém čase jednoduchém vykazují v portugalštině tu zvláštnost, že tvar druhé osoby množného čísla se používá místo druhé osoby jednotného čísla: např: falastes místo falaste, partistes místo partiste, atd. Jde o jev rozšířený po celém Portugalsku a není omezen pouze na venkovní oblasti, ale objevuje se také ve městech. (Svobodová, P. 2011: 156–157; 161–163).

89 Zavadil, Čermák (2010).

90 Tamtéž.

91 Existuje také pravidelný participijní tvar elegido.

92 Existuje také pravidelný participijní tvar ganhado. Jeho používání je však neobvyklé.

93 Existuje také pravidelný participijní tvar gastado. Jeho používání je však neobvyklé.

94 Existuje také pravidelný participijní tvar pagado. Jeho používání je však neobvyklé.

9596 Používání tohoto tvaru je v současné portugalštině velmi neobvyklé (viz poznámka 91).

9697 Používání tohoto tvaru je v současné portugalštině velmi neobvyklé (viz poznámka 92).

97 Používání tohoto tvaru je v současné portugalštině velmi neobvyklé.

98 Tento tvar je tvořen nepravidelně. Více viz: Svobodová, I. Morfologie I (kapitola 7.3.3. Klitická zájmena nepřízvučná).

99 U odvozených sloves uvádíme vždy 1.os.sg. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle flekčního modelu základního slovesa.

100 Gramática do Português (2013:524)

101 U odvozených sloves uvádíme vždy 1.os.sg. Ostatní osoby se časují podle flekčního modelu základního slovesa.

102 Zavadil, Čermák (2010:297)

103 Tamtéž.

104 Tamtéž.

105 Tamtéž.

106 Zavadil, Čermák (2010:298).

107 Příklady byly přejaty z Gramática do Português (2013:526).

108 Použití bezpříznakového členu privativní opozice místo členu příznakového. Může být fakultativní nebo obligatorní. Zavadil, Čermák (2010:298).

109 Tamtéž.

110 GLP (2003:158).

111 Hricsina (2011:171) ), Tláskal (1978:206–207).

112 Probíhající výzkum bude publikován v časopise ERB pod názvem „Frequência do uso do futuro do presente, e da construção perifrástica vai+infinitiv e irá+infinitivo.“ Zatím jen pro zajímavost uvádíme část výzkumu:

113 Ukázka korpusového výzkumu, který porovnává počet výskytů jednotlivých konstrukcí:

infinitiv

vai+infinitiv

irá + infinitiv

budoucí čas

falar

262

87

882

ocorrer

245

30

114

tomar

363

1106

885

ser

19 573

1369

119 975

ter

5797

395

68 546

114 Gramática do Português (2013:525).

115 Podle starého pravopisu se používala spojovací čára (portugalsky hífen) u haver-de: hei-de, hás-de, há-de, havemos-de, haveis-de, hão-de. Podle nového pravopisu je použití této spojovací čáry nesprávné.

116 Gramática do Português (2013:526).

117 Tvar konjunktivu budoucího času, který se používá ve vedlejších větách adverbiálních časových.

118 Tamtéž.

119 Gramática do Português I (2013:532).

120 Gramática do Português (2013:524).

121 U odvozených sloves uvádíme vždy 1.os.sg. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle flekčního modelu základního slovesa.

122 Podle starého pravopisu: director.

123 Podle starého pravopisu: director.

124 Gramática do Português (2013:532).

125 VH – zkratka pro větu hlavní.

126 VV – zkratka pro větu vedlejší.

127 V některých románských jazycích, včetně brazilské portugalštiny, se používá termínu subjunktiv.

128 Zavadil, Čermák (2010:255).

129 Tamtéž.

130 Tamtéž.

131 Tamtéž.

132 Zavadil, Čermák (2010:253).

133 Gramática do Português (2013:535).

134 Gramática do Português I (2013:534).

135 Zavadil, Čermák (2010:253).

136 Tamtéž.

137 Tamtéž.

138 U nepravidelných a odvozených sloves uvádíme vždy 1.os.sg. Ostatní osoby se časují podle flekčního vzoru základního či modelového slovesa.

139 U těchto sloves uvádíme vždy 1.os.sg. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle flekčního vzoru základního nebo modelového slovesa.

140 Tento příklad byl již uveden v kapitole 6. Jiný příklad pro poděkování s konjunktivem již neexistuje.

141 Zavadil, Čermák (2010:252).

142 Gramática do Português I (2013:534).

143 Gramática Activa (1998: 8–9).

144 Pomocné sloveso haver se vyskytuje v současné portugalštině spíše sporadicky. Bylo obvyklejší v minulém století, především pak v portugalštině brazilské.

145 Prakticky lze vytvořit tvar konjunktivu imperfekta u pravidelných i nepravidelných sloves tak, že část koncovky 3.os.pl. jednoduchého času minulého -ram nahradíme částí koncovky imperfektního konjunktivu –sse. Tento způsob je z hlediska praktického gramaticky správný. Pro účely obecnějšího výkladu však volíme postup nahrazování celých koncovek, který považujeme z hlediska jazykovědného za systematičtější.

146 PPS-zkratka pro pretérito perfeito simples (jednoduchý čas minulý).

147 U těchto sloves uvádíme vždy jen tvar v 1.os.sg. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle flekčního vzoru základního slovesa.

148 Viz poznámka 150.

149 U těchto sloves uvádíme vždy jen tvar v 1.os.sg. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle flekčního vzoru základního slovesa.

150 U těchto sloves uvádíme vždy jen 1.os.sg. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle flekčního vzoru základního slovesa.

151 Gramática Activa (1998: 40–44).

152 U spojky logo que v minulém čase se používá indikativního způsobu, který vyjadřuje reálnou propozici (viz : Svobodová “Sintaxe da Língua Portuguesa” (2015).

věta hlavní

věta vedlejší

O novo director aboliu as taxas

logo que tomou posse.

„Nový ředitel zrušil poplatky,

hned po té, co se ujal funkce.“

153 Gramática do Português (díl I.) (2013: 535).

154 Podle nového pravopisu: projeto.

155 Tvar konjunktivu futura je možné vytvořit u pravidelných i nepravidelných sloves tak, že část koncovky 3.os.pl. jednoduchého času minulého -am nahradíme koncovkami osobního infinitivu: -,es,-,-mos,-des,-em. Ty jsou pak shodné s koncovkami osobního infinitivu (kap. 8.1.) Tento způsob je z hlediska praktického gramaticky správný. Pro účely obecnějšího výkladu však volíme postup nahrazování celých koncovek, který považujeme z hlediska jazykovědného za systematičtější.

156 Viz předchozí poznámka.

157 U sloves odvozených uvádíme opět jen tvary v 1.os.sg. V ostatních osobách mají tato slovesa stejný tvar jako sloveso základní.

158 U sloves odvozených uvádíme opět jen tvary v 1.os.sg. V ostatních osobách mají tato slovesa stejný tvar jako sloveso základní.

159 Viz poznámka 161.

160 Viz poznámka 161.

161 Viz poznámka č. 161.

162 Někdy se pro vyjádření většího časového intervalu mezi VV a VH používá konjunktivu plus-quam-perfekta. Tak rozdíl mezi větou: a) É possível que o banco tenha estado aberto. a větou b) É possível que o banco tivesse estado aberto. spočívá v časové vzdálenosti mezi propozicí věty hlavní a věty vedlejší. Věta a) implikuje vztah bezprostřední předčasnosti VV, zatímco věta b) implikuje vztah vzdálenější minulosti VV.

163 Zavadil, Čermák (2010:335).

164 Tamtéž.

165 Tamtéž.

166 Tamtéž.

167 Hampl (1972:318)

168 Asyndeton = spojení dvou větných celků bez spojky.

169 Více viz: Iva Svobodová, „Sintaxe da Língua Portuguesa“ (2015).

101 U odvozených sloves uvádíme vždy 1.os.sg. V ostatních osobách se tato slovesa časují podle flekčního modelu základního slovesa.

Morfologie současného portugalského jazyka II

Sloveso

Iva Svobodová

Vydala Masarykova univerzita v roce 2014

1. vydání, 2014

Sazba: ASTRON studio CZ, Veselská 699, 199 00 Praha

ISBN 978-80-210-7044-8

Table of Contents

1. ÚVOD

2. OBECNÁ CHARAKTERISTIKA SLOVESA

3. GRAMATICKÉ KATEGORIE SLOVESA

3.1. ČÍSLO

3.2. OSOBA

(Bez názvu)

3.3. ZPŮSOB

3.3.1. Slovesná modalita

3.3.2. Modus

3.3.2.1. Indikativ a modální slovesa

3.3.2.2. Konjunktiv a modální slovesa

3.3.2.3. Imperativ

(Bez názvu)

3.4. ČAS

(Bez názvu)

3.5. ROD

3.6. VID

3.6.1. Typologie slovesného vidu

3.6.2. Vidový rozdíl mezi ser/estar a jejich vidové hodnoty

(Bez názvu)

3.6.3. Vid – perifrastické konstrukce

3.6.4. Fázové významy povahoslovesného děje

3.6.4.1. Fázové vazby s ingresivním významem

3.6.4.2. Perifrastické vazby s významem durativním

3.6.4.3. Perifrastické vazby s významem terminativním

3.6.5. Kvantitativní významy povahoslovesného děje

(Bez názvu)

3.7. SLOVESA FINITNÍ A NEFINITNÍ

3.7.1. Morfematická struktura portugalského verba finita

(Bez názvu)

3.8. SLOVESA PRAVIDELNÁ, NEPRAVIDELNÁ, DEFEKTIVNÍ A SLOVESA S NADBYTEČNÝMI TVARY

3.9. SLOVESA HLAVNÍ A POMOCNÁ

4. PŘEHLED SLOVESNÝCH ČASU V PORTUGALŠTINĚ

5. OZNAMOVACÍ ZPŮSOB

5.1. ČAS PŘÍTOMNÝ

5.1.1. Morfematická struktura

5.1.1.1. Slovesa pravidelná

5.1.1.2. Slovesa pravidelná s pravopisnou změnou

5.1.1.3. Nepravidelná slovesa

5.1.2. Sémantický rozbor přítomného času

(Bez názvu)

5.2. IMPERFEKTUM

5.2.1. Morfematická struktura

5.2.1.2. Slovesa nepravidelná

5.2.2. Sémantický rozbor imperfekta

(Bez názvu)

5.3. ČAS MINULÝ JEDNODUCHÝ

5.3.1. Morfematická struktura

5.3.1.1. Slovesa pravidelná

5.3.1.2. Slovesa pravidelná s pravopisnou změnou

5.3.1.3. Nepravidelná slovesa

5.3.2. Sémantický rozbor jednoduchého času minulého

(Bez názvu)

5. 4. ČAS MINULÝ SLOŽENÝ

5.4.1. Morfematická struktura

5.4.1.1. Slovesa s pravidelným příčestím

5.4.1.2. Slovesa s nepravidelným příčestím

5.4.1.3. Slovesa s dvojím příčestím

5.4.2. Sémantický rozbor minulého času složeného

5.4.3. Postavení klitických a zvratných zájmen

5.5. ČAS PŘEDMINULÝ

5.5.1. Čas předminulý jednoduchý

5.5.1.1. Morfematická struktura

5.5.1.2. Slovesa pravidelná

5.5.1.3. Slovesa nepravidelná

(Bez názvu)

5.5.2. Čas předminulý složený

5.5.2.1. Morfematicka struktura

5.5.2.2. Sémantický rozbor předminulého času

(Bez názvu)

5.6. ČAS BUDOUCÍ

5.6.1. Morfematická struktura

5.6.1.1. Slovesa pravidelná

5.6.1.2. Slovesa nepravidelná

5.6.2. Sémantický rozbor času budoucího jednoduchého

(Bez názvu)

5.6.3. Substituce budoucího času jednoduchého

(Bez názvu)

5.7. ČAS BUDOUCÍ SLOŽENÝ

5.7.1. Morfematická struktura

5.7.2. Sémantický rozbor budoucího složeného času

(Bez názvu)

5.8. KONDICIONÁL JEDNODUCHÝ

5.8.1. Morfematická struktura

5.8.1.1. Slovesa pravidelná

5.8.1.2. Slovesa nepravidelná

5.8.2. Sémantický rozbor kondicionálu jednoduchého

5.8.3. Substituce kondicionálu jednoduchého

(Bez názvu)

5.9. KONDICIONÁL SLOŽENÝ

5.9.1. Morfematická struktura

5.9.2. Sémantický rozbor složeného kondicionálu

5.9.3. Substituce minulého kondicionálu

(Bez názvu)

5.10. POSTAVENÍ KLITICKÝCH ZÁJMEN

(Bez názvu)

5.11. SOUSLEDNOST ČASOVÁ INDIKATIVNÍ

6. KONJUNKTIV

6.1. KONJUNKTIV PŘÍTOMNÉHO ČASU

6.1.1. Morfematická struktura

6.1.1.1. Slovesa pravidelná

6.1.1.2. Slovesa pravidelná s pravopisnou změnou

(Bez názvu)

6.1.1.3. Slovesa nepravidelná

6.1.2. Sémantický rozbor konjunktivu přítomného času

6.1.2.1.Typ větně nekongruenční

6.1.2.2. Typ větně kongruenční

6.1.2.3. Typ souvětně kongruenční

(Bez názvu)

(Bez názvu)

6.1.2.4. Typ souvětně nekongruenční

6.1.2.4.1. Vedlejší věty vztažné

6.1.2.4.2. Vedlejší věty adverbiální

(Bez názvu)

6.2. KONJUNKTIV MINULÉHO ČASU

6.2.1. Morfematická struktura

6.2.2. Sémantický rozbor konjunktivu minulého času

6.2.2.1. Typ větně kongruenční

6.2.2.2. Typ souvětně kongruenční

6.2.2.2.1. Futurální význam konjunktivu minulého

6.2.2.3. Typ souvětně nekongruenční

6.2.2.3.1. Vedlejší věty vztažné

6.2.2.3.2. Vedlejší věty adverbiální

6.2.2.3.3. Futurální význam konjunktivu minulého času

(Bez názvu)

6.3. KONJUNKTIV IMPERFEKTA

6.3.1. Morfematická struktura

6.3.1.1. Slovesa pravidelná

(Bez názvu)

6.3.1.2. Slovesa nepravidelná

6.3.2. Sémantický rozbor konjunktivu imperfekta

6.3.2.1 Typ větně kongruenční

6.3.2.2. Typ souvětně kongruenční

(Bez názvu)

6.3.2.3. Typ souvětně nekongruenční

6.3.2.3.1. Vedlejší věty vztažné

(Bez názvu)

6.3.2.3.2. Vedlejší věty adverbiální

(Bez názvu)

6.3.3. KONJUNKTIV IMPERFEKTA/PERFEKTA V TYPU SOUVĚTNĚ KONGRUENČNÍM

(Bez názvu)

6.4.KONJUNKTIV PŘEDMINULÉHO ČASU

6.4.1 Morfematická struktura

6.4.2. Sémantický rozbor konjunktivu předminulého času

6.4.2.1.Typ větně nekongruenční

6.4.2.2.Typ větně kongruenční

6.4.2.3. Typ souvětně kongruenční

6.4.2.4. Typ souvětně nekongruenční

6.4.2.4.1. Vedlejší věty vztažné

6.4.2.4.2. Vedlejší věty adverbiální

6.4.2.4.3. Futurální význam konjunktivu předminulého času

(Bez názvu)

6.5. KONJUNKTIV BUDOUCÍHO ČASU

6.5.1.Morfematická struktura

6.5.1.1.Slovesa pravidelná

6.5.1.2. Slovesa nepravidelná

6.5.2.Sémantický rozbor konjunktivu budoucího

6.5.2.1. Typ souvětně nekongruenční

6.5.2.1.1. Vedlejší věty vztažné

6.5.2.1.2. Vedlejší věty adverbiální

(Bez názvu)

6.6. KONJUNKTIV BUDOUCÍHO ČASU SLOŽENÉHO

6.6.1. Morfematická struktura

6.6.2. Sémantický rozbor konjunktivu budoucího času složeného

6.6.2.1. Typ souvětně nekongruenční

6.6.2.1.1. Vedlejší věty vztažné

6.6.2.1.2. Vedlejší věty adverbiální

(Bez názvu)

6.7. SOUSLEDNOST ČASOVÁ KONJUNKTIVNÍ

7. MODÁLNÍ IMPERATIV

8. NEURČITÉ SLOVESNÉ TVARY

8.1. TVARY INFINITNÍ

(Bez názvu)

8.2. GERUNDIUM

(Bez názvu)

8.3. PARTICIPIUM

9. TERMINOLOGIE

10. CVIČENÍ

11. Klíč k řešení

Bibliografie